Den uord-norske fjeldbygning 41 
lavere liggende niveauer en i regelen ret typisk præget rød- 
lig granit tildels i veksling med gneisartede lag. Efter de 
højere fjeldpartier bryder derimod frem en ulaget bergart af 
en mørkere farvenuance, og navnlig bryder den her frem i 
mægtige masser 1 strøgene om Bunesfjord og Kirkfjord. Den 
viser en smudsig grå grundfarve, strukturen kan veksle fra 
småkornig til grov- og storkornig. Denne bergart er mikro- 
skopisk undersøgt af Å. von Lasaulx.*) Den sammensættes 
af orthoklas, plagioklas, lidt mikroklin, diallag, glimmer og 
noget kvarts. Som accessoriske bestanddele er endvidere på- 
vist magnetit, titanjern, titanit apatit, pyrit og epidot. La- 
saulx betegner bergarten som »glimmer-diallag-syenit. « 
Denne syenit er ikke påvist således i direkte kontakt 
med gneis-graniten, at der deraf lader sig uddrage bestemte 
slutninger om, hvorvidt den danner et led inden denne afde- 
ling eller om den optræder mere selvstændigt, I sidste til- 
fælde må den antagelig være af eruptiv oprindelse og yng- 
re end gneisen og gneis-graniten, hvis lagrækker den må ha- 
ve gjennembrudt, idet den derunder i mægtige masser har 
bredt sig ud over samme. 
Fra den nordlige side af Bunesfjordens udmunding og 
nordover mod Sundstrømmen, der skiller mellem Moskenes-ø 
og Flakstad-ø — optræder efter de lavere liggende niveauer 
gneisartede lagrækker i stadig veksel med hårdere mere ens- 
artet gneis-granit. Lagstillingen synes tildels at bøje sigjef- 
ter øens kystlinje. Lagenes faldvinkel i regelen stejl. 
Langs Sundstrømmen er bergarten i det hele stærkere 
granitisk præget. I virkeligheden må den dog også her væ- 
re lagdelt. På et par punkter sees de højere fjeldtoppe gjen- 
nemsatte af naturlige tunneler — således den såkaldte Rise- 
*) Mikroskopische untersuchung einer Reihe von norwegischen Ge- 
steinen aus der Umgegend von Tromsø und von Lofoten von A. 
Philippson. Sitzungsbericht der niederrhein: Gesellschaft” Bonn 
1888. 
