50 | Karl Pettersen 
profilrits fig. 1. I vitset betegner a) den rustbrune skifer, 
b) gneis-granit, c) diorit. 
Efter Øst-Vagøens vestlige hovedparti bygges fjeldgrun- 
den af forskjellige gneis-granitiske afændringer, der snart kan 
træde frem som mere typisk udpræget granit på sine steder 
med overgang til syenit, snart som en laget gneis-gra- 
nit — på sine steder af en løskornet tildels endog sandstens- 
artet struktur. Disse forskjellige afændringer fra renere gra- 
nit til den lagede ofte sandstensartede gneis-granit og vide- 
re frem til skiktet gneis sta foravrigt isa hyppige og mang- 
foldige overgangsforhold indbyrdes, at det vil være ugjørligt 
at holde disse afændringer ud fra hinanden således at de 
lade sig kartlægge hver for sig. 
Fra indbøjning til @ksnesfjorden vestover langs Vest- 
fjorden til Vågekallen og herfra videre langs øens vestlige 
og nordlige side indtil Hegrafsfjord optræder bergarten i re- 
gelen mere granitisk præget skjønt også her i veksel med 
laget gneis-granit og tildels også med renere skiktet gneis. 
I lavlandspartierne om Ørsvåg, Vågen, Kabelvåg indtil ind- 
bøjning mod Øksnesfjorden optræder temmelig udbredt en 
syenitisk bergart, sammensat af rødlig til brunlig feltspath, 
som en næsten enerådende hovedbestanddel sparsomt indblan- 
det med hornblende. Denne sakaldte Kabelvagsyenit, optræ- 
der dels i bestemt bænke- eller lagdeling dels — idetmindste 
tilsyneladende — mere ulaget. Den viser sig hyppig gjen- 
nemsat af tildels mægtige gangmasser af en glimmer-diorit. 
På østre side af Lerosen er således at påvise en 14m. mæg- 
tig gangmasse af glimmer-diorit, sammensat af plagioklas med 
noget orthoklas, hornblende, magnesiaglimmer med sparsomt 
indblandet kvarts*) Denne gang stryger i østvestlig retning 
og er at følge gjennem en ganske anseelig længde. 
Hvorvidt Kabelvåg-syeniten skal være at opfatte som 
*) A. von Lasaulx 1, c. 
