59 Karl Pettersen 
Den række af småholmer, der skyder sig frem 1 nær- 
heden af Vågekallen, er bygget af en rødlig grå gneis med 
flammer af glimmerskifer og hornblendeskifer under sydlig 
til sydostlig indskyden. Bergarten er her i det hele mere 
gneisartet end granitisk. 
Fra Vagekallens fjeldparti langs sens vestlige og nord- 
vestlige side viser bergarten i regelen langs kystpartierne en 
renere granitisk struktur. Overgang til syenit synes langs 
den hele vestlige side at være ganske tilbagetrængt. Snart 
træder bergarten frem som en typisk udpræget temmelig stor- 
kornet rødlig granit, snart som en hård laget gneis-granit. Hen- 
imod bunden af Vattenfjorden findes gneis graniten gjennem- 
sat af en dioritisk bergart, der bygger Vattenfjordens gam- 
le grubefelt. Den amfbolitiske (dioritiske) sten findes her 
indsprængt med kobberkis, pyrit og magnetit i små oktae- 
dre. Kvarts og kalksten optræder ligeledes klumpformig i 
gangstenen. Et brunt zeolitisk mineral — apophyllit — er 
påvist her. På sine steder kan gangstenen være så rigt ind- 
fældt med granater, at den danner som en art granatfels. 
Den amfibolitiske gangsten optræder forøvrigt efter dagfla- 
den ikke som nogen mere sammenhængende masse, men sky- 
der sig derimod frem fra gneis-graniten 1 større eller mindre 
klumpformig udskilte partier. Det samlede gangfelt har en 
lengde af over 100 m. med en brede af omtrent 12 m. 
Fjeldgrunden i de fra fjordsiderne opstigende højfjelds- 
partier bygges af laget gneis-granit i veksel med renere gneis- 
artede lag. 
Efter underlandet ved gården Sommerhus i Morfjord 
ved øens nordvestlige side rejser sig flere isolerede houge op 
fra et her vidt udbredt sandfelt (flyvesand). Disse houge 
er byggede af rustfarvede skiferlag af en sten sammensat 
af hornblende, feltspath og kvarts, og rigt indflettet med 
uren grafit, der træder frem i klnmper eller blade. Lignen- 
de grafitholdige skifere optræder ligeledes på den andenside 
