Den nord-norske fjeldbygniug 53 
af fjorden ved garden Selater, tvert ovenfor Sommerhus. 
Forholdet mellem disse grafitholdige skiferlag her og gneis- 
graniten har der ikke veret anledning til nermere at un- 
dersøge. 
Om gården Budal ved den vestlige side af Hegrafsfjord 
optræder en i dagen oftest stærkt rustfarvet granit med blå- 
lighvid feltspath, porfyragtig indvokset. Stenen er rigt ind- 
sprængt med magnetit, der på sine steder endog kan træde 
så stærkt frem, at den kan være at betegne som en mere 
væsentlig bestanddel. Bergarten er temmelig kvartsfri og 
kan måske være at betegne som en syenitartet afændring. 
Medens bergarten således efter de lavere niveauer langs 
efter kystlinjerne i regelen viser en noget stærkere fremtræ- 
dende granitisk struktur — dog også her hyppig i veksel 
med lagede afændringer — træder forholdet i så henseende 
noget afvigende frem efter højfjeldspartierne, der bygge øens 
indre. 
Efter Vattenfjordejdet, der som førnævnt fra Vester- 
Pollen i Øksnesfjord skjær sig tvertover øen til bunden af 
Vattenfjorden, optræder den granitiske bergart med en mer 
eller mindre udpræget sandstenartet struktur. Den dannes 
her af en temmelig grovkornig kvarts mer eller mirdre spar- 
somt indblandet med feltspath. Den er endvidere indsprængt 
med magnetit og ligeledes indfældt med små røde gra- 
nater. Denne sandstenartede afændring optræder navnlig ef- 
ter ejdets lavlandspartier og veksler her oftere med glim- 
merskiferartede lag. Den træder endvidere frem cpefter de 
lavere partier af det mægtige Storlifjeld, der som førnævnt 
omtrent midt på ejdet stiger op fra sammes nordlige side. 
Opefter Storlifjeldet fandtes lag af den sandstenagtige 
sten — om her end ikke fuldt så sandstenartet udpræget, 
som nede ved selve ejdet — i hyppig veksel med mellemlig- 
gende lag af rødlig renere granitisk sten ligesom også med 
lag af tættere helleflintartede masser. 
