66 Kar! Pettersen 
stisk granit, men nærmer sig snarere en laget gneisartet 
sten, der i brudet også viser en struktur, der danner som 
en overgangsform mellem granit og gneis. Man vil derfor 
også oftest finde sig i tvivl om, hvorvidt bergarten skal 
være at karakterisere som granit eller gneis. Bergarten 
viser sig oftest lagdelt, optræder derunder snart ganske 
tyndlaget snart også i tykkere bænke og her kan den også 
på sine steder gå over til en renere præget granit. Mag- 
netjern og svovlkis optræder som hyppige accessoriske ind- 
blandinger. 
Straks op imod Kinfjeldets top optræder mellem de 
gneis-granitiske lag tvende mægtige indlejninger af ren 
kvarts. Den ene af disse kan forfølges gjennem en længde 
af adskillige hundrede meter og har en mægtighed af opimod 
100 meter. Qgså op mod top af den lavere liggende Kinak- 
sel optræder lignende båndmasser af ren kvarts. 
Over Kinnesset — dragets nordligste fremspring — 
træder bergarten frem som en renere preget granit. 
Følges underlandet under foden af Kinfjeldet fra Kin- 
nesset sydefter langs Kvedfjordsiden, så dannes fjeldgrunden 
her af en veksel af gneisartede lagrækker som glimmergneis, 
kvartsitisk gneis med temmelig ren biotit-skifer, alt dette 
igjen i hyppig veksel med røde gneisartede båndlag og lag 
af renere rødlig granit. Først henimod gården Finsæter, 
der ligger omkring 13 kilom. søndenfor Kin-nesset, blir berg- 
arten mere storkornig og viser gjennemgående en renere 
granitisk struktur. 
Indefter Kvedfjorden og den lange Gullesfjord vil man 
overalt træffe på lignende forholde og med lignende veks- 
linger i petrografisk henseende. Ved stranden midt inde i 
Godfjorden, — en sidefjord fra Kvedfjord — dannes berg- 
grunden af gneisartede lag med nord-sydlig strøgretning og 
60 a 70. vestligt fald. Ved Bergenes straks indenfor Røke- 
nes henimod indbøjning til Gullesfjord bygges fjeldgrunden 
