Den nord-norske tjeldbygning 67 
af en rødlig typisk præget granit. Rød feltspath, kvarts 
og sølvhvid tildels også græsgrøn glimmer danner bergartens 
bestanddele. Men også her findes rene skiferartede lag at 
stikke frem midt inde i den typiske granit, — et forhold 
sameget klarere at aflæse, som sprængnings-arbejder her har 
været foretaget. 
De høje fjeldmasser langs efter Gullestjordens vestlige 
side er byggede af en med Kinfjeldets bergart analog gneis- 
granit og under tilsvarende petrografiske vekslingsforholde. 
Ensartet hermed træder forholdet også frem efter højfjelds- 
partierne, der fra bunden af Gullesfjorden fører over til 
Øksfjord i nærheden af Møsadlen. I kulminationspunkterne 
mellem Gullesfjord og Øksfjord viser bergarten en stærkt 
fremtrædende lagdeling under nord-sydlig strøgretning og 
45° vestlige fald og selv udpræget skiktning er her ikke 
sjelden at se. Ved siden af den for gneis-graniten i rege- 
len så karakteristiske biotit vil man også her oftere og det 
netop i den mere skifrige afændring finde storbladig gjen- 
nemsigtig muscovit i tykke og brede plader. Langs Sort- 
landssundet ere forholdene ganske ensartede med de efter 
Kvedfjordsiden. 
.b. Storvandsdraget, 
der som fornævnt fra den østlige side at Gullesfjorden 
nordover til dens sidefjord Øster-fjord breder sig frem øst- 
over til Tjelsund og udfylder hele den sydostlige del af 
af Hindøen, er så godtsom helt bygget af gneis-granitiske 
partier under 1 det væsentlige ensartede forholde som de, 
der er omhandlet efter Kindraget. 
På den anden side vil gneis-graniten her på forskjellige 
steder findes i ejendommelige tilknytningsforhold til lagræk- 
ker af antagelig yngre krystalliniske skifere. 
Omtrent midt inde i Gullesfjorden efter dennes indre 
del rejser sig den lille lave Fur-ø. Langs sammes vestlige 
