68 Karl Pettersen 
side bygges fjeldgrunden af Jagrækker af glimmerskifer eller 
tyndlaget glinsende lerglimmerskifer under en nord-sydlig 
strøgretning med 45° østl. fald. Denne skiferafdeling over- 
lejes af en granitisk eller gneis-granitisk sten, der bygger 
øens højpartier og forøvrigt også optræder enerådende efter 
øens østlige del. 
Ved Gullesholmnakken tvertover for Furø ved Gulles- 
fjordens østlige side gjentager det samme forhold sig atter. 
Langs strandlinjerne og efter de lavest liggende niveauer 
bygges fjeldgrunden af lagrækker af mild glimmerskifer med 
indlejninger af kalksten, der her fremdeles viser en. nord- 
sydlig strøgretning med omkring 60" østligt fald, medens 
gneis-graniten igjen optræder enerådende op efter de fra 
underlandet opstigende højfjeldspartier. 
Bygningsforholdene her vil findes nærmere fremstillet 
ris ae. 
Under forudsætning af at skiferafdelingerne her er 
yngre end gneis-graniten så må disse abnorme lejningsfor- 
holde være at henføre til dislokations- eller sænkningskræfter, 
hvoraf Gullesfjorden i så tilfælde må være fremgået. 
Langs efter underlandet fra Gullesholmnakken ligetil 
henimod indbøjning til Østerfjord optræder på flere steder 
en brem af lagrækker af kulstofholdige lerglimmerskifere, 
medens gneis-graniten enerådende træder frem efter de fra 
underlandet opstigende højfjeldspartier. 
Som der nedenfor skal blive nærmere omhandlet vil lig- 
nende forholde ligeledes være at påvise langs efter Kved- 
fjordens østlige side. 
Langs efter Storvandsdragets nordlige afhæng mod 
Hindøens vide bækkenformige lavland optræder yngre skifer- 
afdelinger, — her som det synes i et bestemtere overlej- 
ningsforhold til gneis-graniten, der forøvrigt bygger fjeld- 
draget nedenfra op til øverste top. 
