70 Karl Pettersen 
overlejningstorhold til graniten og gmeis-graniten og at den 
gjennem senere dislokationer er bleven presset ned mellem 
afdelinger af gneis-eraniten, er der vistnok megen grund til 
at forudsætte. En sådan forudsætning vil yderligere støttes 
ved at se hentil bygningsforholdene, som de træder frem efter 
underlandet fra Elde nordover mod garden Molvik. Skifer- 
afdelingens lagrækker læner sig under en stejl vestlig til 
nordvestlig faldvinkel til gneis-graniten, der bygger de straks 
østenfor opstigende fjeldpartier. Pa et sted var umiddelbar 
kontrakt mellem granit og skifer at iagttage. 
d. Topsundsdraget. 
Elgsnessets bjergart er dels en karakteristisk småkornig 
rødlig granit med sparsomt indblandet mørk grønlig glimmer 
som skjæl eller små blade. På andre steder er glimmeren 
fordelt om i grundmassen 1 fine snart sammenhængende 
snart brudte parallelløbende striber. Bergarten får herved 
et tilsyneladende gneisartet preg og herunder med den 
voksende glimmerindblanding en mørkere grundfarve. Mørke 
og lyse afændringer optræder i hyppig veksel. 
Opefter Elgen blir bergarten i det hele mere gneisartet, 
— dog også her under hyppig veksel med lag af renere 
gneis-granit. 
Østefter langs efter Topsundet viger den granitiske 
struktur efterhånden mer og mer tilbage for renere gneis- 
artede afændringer. Indefter Bergsvagen afløses gneisen og. 
gneis-graniten af lagrækker tilhørende" yngre sedimentære 
dannelser. | 
e. Slettetindernes fjelddrag. 
Efter dette fjelddrags østlige afhæng mod nordre Stor- 
vand optræder en afdeling af gneis-granit, der antagelig 
tilhører kystens gneis-granitiske felt. Opad vil den findes 
