Den nord-norske fjeldbygning "al 
afløst af lagrækker af yngre skifere, der her optræder i et 
bestemt overlejningsforhold til gneis-graniten. 
Til den her leverede fremstilling af bygningsforholdene 

DEN 
over Hindø skal end videre bemærkes at gneis-graniten også 
kan findes at stikke frem på enkelte steder efter det inden- 
for liggende bækkenformige lavland, men her i nær tilknyt- 
ning til afdelinger af yngre skiferdannelser, hvis lagrækker 
optræder i et bestemt overlejningsforhold til gneis-graniten, 
Grytø. 
Nordenfor Hindø — adskilt fra samme ved Topsund — 
rejser sig den hoje Grytø. Fjeldmassen stiger som oftest 
stejlt op ligefra havfladen, idet den dog mod øst falder ned 
mod et lavt temmelig bredt underland, det såkaldte Beste- 
bostadnes, der danner øens østligste fremspring. Ved den 
såkaldte Dals-dal, der fra gården Dale ved Topsund skjær 
sig ind 1 østlig retning og fra sit omkring 700' (220 m.) hejt- 
liggende kulminationspunkt som et abent dalføre fortsætter 
østover, hvor den munder ud ved garden Skjellesvik pa den 
nordlige side af Bestebostadnesset — er gens fjeldmasse ud- 
skilt i et nordligt og et sydligt hovedparti. Inden det nord- 
lige parti rejser sig Nanden op til en højde af antagelig om- 
kring 4000’ (1255 m.), og rager med sin mægtige masse højt 
op over øens øvrige topper og tinder, hvoraf de højeste lig- 
ge indtil 1000’ (314 m.) lavere. Efter sens sydlige hoved- 
parti rejser sig langs Topsundet de stejle Toptinder, hvoraf 
den ene er mærkelig ved et hul eller en tunnelformet dan- 
nelse, der op imod top helt gjennemskjær fjeldet i syd-nord- 
lig retning. 
Udenfor Gryta-vær ved øens vestlige hjørne stiger der 
frem en række af små-øer eller holmer. Mellem disse fand- 
tes Burøen for den væsentligste del bygget af en granitisk*) 
*| Burøens granitiske sten er af A. E. Tørnebohm i henhold til fores. 
taget mikroskopisk analyse betegnet som en „jerngneis,“ 
