12 Karl Pettersen 
og amfibolitisk ulaget sten i indbyrdes hyppig veksel, medens 
der efter sens vestligste parti optræder lagrækker af glim- 
mergneis i veksel med hornblendeskifer i stejl lagstilling med 
nordvestligt fald. I underlandet om Gryta-vær fandtes det- 
te i stort mal oversået med granitiske blokke, dels af en 
sort hornblende-granit med hornblende som forherskende be- 
standdel sparsomt indflettet med hvidlig tildels rødlig felt- 
spath samt kvarts. En af Toptinderne blev besteget og fand- 
tes fjeldgrunden fra fod til top bygget af gneis-granitisk 
bergart i bænkedeling — vekslende med rødlig og mørk sten. 
Den mørke afændring, der tildels træder frem som en horn- 
blende-granit, fandtes rigt indsprængt med magnetit. Langs 
efter Dals-dalen danner bergarten i regelen en noget stær- 
kere udpræget granitartet sten, der dog ofte i rigeligt mal 
indeslutter udsondringer af ren kvarts. På enkelte steder 
fandtes dog også her denne mere ulagede bergart at veksle 
med eller at gå over til tyndlaget glimmerrig skifer (glim- 
mer-gneis). 
Grytøens bergart optræder i det hele noget renere gra- 
nitisk græget end tilfældet i regelen er efter de søndenfor 
liggende ovenfor omhandlede kyststreg. Men dog træder!og- 
så her forholdene således frem, at det ikke er til at mis- 
kjende, at Grytøens granitiske bergart alene danner en af- 
ændringsform under kystens gneis-granitiske felt. 
Det lange fremspringende Bestebostadnes er bygget af 
renere glimmerskifer, hvis lagrækker viser en regelmæssig 
strøgretning af n. 30° ø. med 30° østligt fald. Glimmerski- 
feren ligger således her i overlejningsforhold til gneis-grani- 
ten. Inde i bugten ved Skjellesvik foreligger der sågodtsom 
umiddelbar kontakt mellem gneisen og gneis-graniten på den 
ene side og glimmerskiferen på den anden. I grændseparti- 
erne. mellem gneis-graniten, som her forøvrigt optræder som 
renere skiktet gneis, og glimmerskiferen bliver gneisen efter- 
hånden fattigere og fattigere på feltspath og kan således af: 
anis 
