74 Karl Pettersen 
stranden op over til top af Falkeberget overalt den røde 
ulagede granit. Længere nordover efter fjelddragets afheld 
ned mod gården Lervåg afløses den renere granit af skifere, 
dannet af glimmergneis og hornblendeskifer eller hornblen- 
degneis, der optræder i de mangfoldigste vekslinger med gra- 
nitiske partier. Skiferen viser her en stregretning af n. 20" 
v. med 60° n. o. fald. Ved Synestvedt — øens nordligste 
punkt — optræder en mørk småskjellet glimmerskifer (glim- 
mer-gneis?) under samme lagstilling som ved Lervåg — også 
her i hyppig veksel med lag af renere granit. 
De nordenfor Bjarkø fremstikkende små-øer Helø, Flatø, 
Krøtø m. fl. ere — efter hvad der kunde iagttages under 
forbisejling — helt bygget af skiktede strata. Hvorvidt 
disse ere afændringer under gneis-graniten eller om de helt 
eller delvis tilhører yngre skiferafdelinger må forøvrigt indtil 
videre henstå ufgjort. 
Senjen-ø 
er nest efter Hinde Norges største sland. Efter den vestli- 
ge og nordlige side skyder sig frem et ved en række af 
fjorde indskåret og i hej grad sønderrevet fjeldparti, der af- 
sætter talrige alpeformige tinder. Mellem de højeste toppe 
her kan mærkes Bartind 2800’ (878 m.), Bredtind 3000’ (941 
m.), Kjeipen 3100' (973 m.), Astria 2400’ (753 m.) Den syd- 
ostlige del af sen danner derimod et vidstrakt af lavere äs- 
drag gjennemsat lavlandsparti. 
Fra sens sydlige side skjær Tranøbotn sig langs det 
østlige afhæng af højfjeldspartiet sig ind i nordlig eller nord- 
nordostlig retning. Fra Tranøbotns inderste bund er høj- 
fjeldspartiets østlige afheld under et mer eller mindre bugtet 
løb at forfølge nordover op imod de fra nord indskydende fjorde, 
Lysbotn og Stønnesbotn. Herfra breder højfjeldet sig videre 
frem over de lange halvøer, der afslutter øens nordparti. 
Højfjeldspartiet er forovrigt i høj grad udstykket ved for- 
