Den nord-norske fjeldbygning Vi 
denne fjeldgjennemskjæring, syntes fra fod op til øverste 
top at være bygget af en renere rødlig granit. Det samme 
er også for de lavere liggende niveauers vedkommende til- 
fældet langs efter Tranøbotn. Derimod viste sig de bagen- 
for opstigende højfjeldspartier — efter hvad der under 
forbisejling kunde sees, — at være bygget af en lagdelt 
bergart af en mere grålig grundfarve. Antagelig antager 
bergarten efter disse hojfjeldspartier en renere gneisartet 
struktur, nærmest fremkaldt ved en rigere indblanding af 
biotit. 
Fra Tranøbotten skyder den gneis-granitiske afdeling 
sig med sin østlige grændselinje videre frem under en nord- 
nordostlig retning og vil i det hele og store også følge 
grændselinjen mellem det vestlige højfjeld og det østenfor 
liggende lavland. Søger man således fra Gisundet opefter 
lavlandet til Græsmyrvandet og derfra videre vestover, så 
vil man i en afstand af omkring 5 kilom. i nordvestlig 
retning fra dette vand fra det krystalliniske skiferfelt, man 
hidtil har fulgt, nå frem til gneis-graniten. Denne bergart 
danner her en rødlig afændring med rødlig feltspath og 
kvarts og er denne grundmasse rigt indflettet med mørk 
magnesia-glimmer, hvorved bergarten tildels erholder et 
stærkere gneis-artet præg, end forholdet i regelen er efter 
de lavere liggende niveauer langs efter Tranøbotn. Gneis- 
graniten er herfra videre fulgt efter et omtrent 1000’ (314 
m.) højtstigende skar ned til Strømsbotten — en sidefjord 
til Bergsfjord. Ved Strømsnes — længere ud mod Bergsfjod — 
optræder bergarten som skiktet gneis, der viser en strøgret- 
ning vnv.—oso. med stejl til vertikal lagstilling. Langs 
efter Bergsfjordden ud til Trælen er den gneisagtige struk- 
tur stærkt forherskende. Selve Trælen er bygget af tildels 
stærkt bøjede og vredne skikter af grå gneis i veksel med 
