80 Karl Pettersen 
langt ejde over til bunden af den fra den nordvestlige side 
indskydende Mefjord. Ejdet stiger langsomt fra Stønnesbotn 
vestover og når lige ved Mefjordbotn sin kulmination med 
omkring 400' (126 m.) Bygningsforholdene efter denne linje 
vil findes fremstillet i profilrits fig. 8. 
a. hard grå gneis. Strøgretning n. 30° v. i vertikal lag- 
stilling, 
b. grå glimmergneis i veksel med rødlige granitiske bånd- 
lag. Strøgretning n—s., med stejlt østligt fald. 
c. grålig mørk glimmergneis, tildels gjennemsat af diori- 
tisk sten. 
Den renere gneis-granitiske struktur taber sig her mer 
og mer, jo længer man når frem fra øst mod vest. Fjeld- 
partierne langs begge fjordsiderne efter Mefjorden er bygget 
af vertikalt stillede lagrækker af skiktet gneis. Kjelva 
og Okshornene — de yterste fremspring ved Mefjordens ud- 
munding — er således bygget af vertikalt stillede gneis- 
skikter, der stryger i sydostlig retning.*) Lagenes strøgret- 
ning falder således her sammen med fjordens retningsløb. 
Langs Stønnesbotn udefter mod handelsstedet Løkvik 
bygges fjeldgrunden af vekslende mørkere og lysere gneis- 
artede båndlag i regelen med en omkring nord-sydlig strøg- 
retning i stejl til vertikal lagstilling. Ved gården Hundelv 
fandtes gneis i veksel med indtil 2 m. mægtige lag af en 
lys granitartet sten med transversale ejennemszetninger. 
Forholdet vil findes nærmere fremstillet ved hosføjede hori- 
sontale rits fig 9. 
a. gneisskikter. 
b. granit. 
Langs efter begge fjordsiderne er forøvrigt på forskjel- 
lige steder efter de lavest liggende niveauer at påvise smale 
zoner eller strimler, bygget af lagrækker af tyndlaget 
*] Keilhau L ce 
