82 Karl Pettersen 
blendeskifer dels også i veksel med lys gneis-granit i stejlt 
stillede lag. 
Nordenfor Løkvik skyder sig frem flere lave småholmer 
med sin længdeakse ligeløbende med Senjens kystlinje og ad- 
skilt fra hovedlandet ved ganske smale sund. En af disse, 
den såkaldte Madholme, har en brede af omkring 30 m. Byg- 
ningsforholdene her vil findes belyst ved profilrits fig. 12, 
a. gneislag. 
b. hvid gneis-granit, 2., m. mægtigt lag. 
c. 10 m. mægtige lagrækker af en sort amfibolitisk skifer. 
d. 10 m. mægtigt lag af en svagt rødlig gneis-granit (rød- 
lig gneis) indflettet med 
enkelte tynde lag af amfibolitisk sten 
mo 
et lag amfibolit 
g. gneislag (glimmer-gneis), 
det hele i konform lagstilling med stejlt østligt fald. Lag- 
stillingen her falder på det nærmeste sammen med den, der 
er rådende om Løkvik. 
Noget nordenfor Madholmen rejser sig ved Senjenøens 
nordostlige hjørne den lille omkring 300'(94 m.) -heje ø Hek- 
kingen. Dens længdeakse spænder sig frem i retning fra nv. 
mod so. Øen er — se profil n. 13 — bygget af stejlt stil- 
lede lagrækker af gra og rødlige gneislag i indbyrdes hyp- 
pig veksel. Ved (x) bemærkedes en ulaget massiv bergart, 
sammensat af hvidlig plagioklas med udpræget tvillingstrib- 
ning og ofte stærkt labradoriserende, sparsomt indblandet med 
kvarts. Grundmassen såes rigt indblandet med større og 
mindre søjler af sort turmalin — de største med et gjennem- 
snit af indtil 6 mm. Dette turmalinførende lag havde en 
mægtighed af 6 a 7 m. Længere frem går denne bergart 
over til en kvartsrig glimmerskifer, der ligeledes er rigt ind- 
fældt med turmalin. Inden den mere massive afændring lig- 
ger turmalinsøjlerne i regelen regelløst kastede om hinanden. 
For en del er dette også tilfældet inden den skifrige afænd- 
