Den nord-norske fjeldbygning 83 
ring, men her synes det dog som om turmalinkrystallerne 
viser en vis tendens til indbyrdes at gruppere sig i mere 
parallelløbende render. 
Gneislagenes strøgretning på Hekkingen ligger omtrent 
ligelobende med sens længdeakse. Faldet stejlt nordostligt 
til henimod vertikalt. 
Længst mod nord i underlandet om fyret afløses gneis- 
en af lagrækker af glimmerskifer med tildels mægtige ind- 
lejninger af en temmelig ren storkornig kalksten af grålig 
tildels også rosenrød farve. Glimmerskiferafdelingen viser en 
konform lagstilling med gneisen og står således — da fald- 
vinkelen er nordostlig — 1 et overlejningsforhold til gnei- 
sen. Antagelig må denne skiferafdeling være at indordne 
under den yngre Tromsø glimmerskifergruppe. 
Halvøen mellem Balsfjord og Øjfjord er bygget i overensstem- 
melse med Astria-halvoen. Det samme gjelder antagelig også 
den lange halvø, der skyder frem mellem Øjfjord og Mefjord og 
som udad mod nv. afsluttes ved det førnævnte forbjerg Kjol- 
va. Medens selve Kjølva bygges af vertikalt stillede gneis- 
skikter, synes lagstillingen indover langs Mefjord at være 
mere variabel og ledsaget at foldninger. 
Fra dén brede halvø mellem Mefjord og Bergsfjord — 
der forøvrigt delvis er indskåret ved den lille Stensfjord — 
foreligger der kuns ganske enkelte iagttagelser. Oksen og 
Trælen — halvøens længst fremspringende forbjerge på hver 
side af det brede fjordgab indover til Stensfjord — eri hen- 
hold til Keilhau bygget af stejlt stillede forøvrigt stærkt 
vredne lagrækker af gra gneis- og granatførende hornblende- 
skifer eller hornblendegneis. Ved Trælen forekommer i gneis- 
en en lejeformig masse af uren grafit samt også lejeformige 
masser af feltspath og kvarts indsprængt med svovlkis og 
titanit. 
Ved søndre side af Bergsfjord ud imod sammes ud- 
munding stiger under foden af hejt opstigende fjeld- 
