Den nord-norske fjeldbygning S5 
langs øens nordlige og vestlige bueformig bøjede side temme- 
lig regelmessig stråler ud som fra et østenfor liggende 
centralparti, vil gneisskikternes lagstilling, der i det store 
retter sig efter fjordenes retningslinjer, på samme måde vise 
en nogenlunde regelmæssig udstråling, der altså falder sammen 
med krumningsradien til ethvert sted langs efter kysten. 
Lagstillingen er her i regelen stejl til vertikal, — på sine 
steder forbundet med stærke forvridninger. 
Gneisafdelingen dannes forherskende af lag af glimmer- 
gneis, men dog også her så hyppig i veksel med eller med 
overgang til gneis-granit og tildels også renere granit, at 
det er åbenbart at den ligger ind under kystens gneis- 
granitiske felt. Glimmer-gneisen veksler her endvidere 
særdeles hyppig med lag af hornblendegneis eller horn- 
blendeskifer. Efter sens ytre partier mod nord og vest 
gjennemsættes gneisen på mange steder af en mørk dioritisk 
tildels også gabro-artet sten, der dels kan optræde stokfor- 
mig, dels lejeformig dels også gangformig. 
Mod øst afløses gneis-graniten af yngre sedimentære 
skiferdannelser, der optager et ret anseeligt areal efter sens 
østlige lavlandspartier. I grændsestrøgene kan skiferen fin- 
des dels i ligefremt overlejningsforhold til gneis-graniten, 
dels skydende sig ind under denne — det sidste altid dog 
under en stejl faldvinkel. Hvor dette er tilfældet, har over- 
kastning åbenbart fundet sted. Fndvidere optræder på 
forskjellige steder efter fjordløbene ved øens nordside strim- 
ler eller smale zoner af yngre krystalliniske skiferdannelser, 
altid knyttet til de lavest liggende niveaucr og i regelen 
lenende sig til gneis-graniten under en stejl faldvinkel. 
Forholdet træder således her i det væsentlige frem i overen- 
stemmeise med det tidligere omhandlede langs efter Gulles- 
fjorden og Kvedfjordens østlige side, og peger ligesom der 
også her hen på at fjorddannelsen nærmest må være frem- 
gaet gjennem dislokationer. 
