Den nord-norske fjeldbygning 89 
d. Finlandsdraget, — sens nordostlige fjeldparti fra Kal- 
fjordejdet nordover til Kvalsund. 
Fra Kvalfjordejdet nordover til Finvikelven og det høj- 
fjeldspas, der herfra fører over til Kalfjordens lille side- 
fjord Lyfjord, danner fjeldmassen et enkelt sammenhæn- 
gende ensformigt bygget højfjeldsparti, der opad afslut- 
tes som en bred bølgeformig højryg. Denne når en haj- 
de af omkring 2500’ (884 m). Fra Finvikelven nordover 
aftager fjeldmassen i højde. Fra brede myrlændte lav- 
landspartier stiger mildt formede årdrag frem — de 
højeste med tophøjder af omkring 1500’ (470 m.) 
Når fraregnes det østenfor Strømsejde fremstikkende 
årdrag, der helt er bygget af yngre sedimentære dannelser, 
ligesom også enkelte smale båndstriber af den yngre kalk- 
stensførende glimmerskifer, der stikker frem på enkelte ste- 
der langs Finlandsdragets østlige side efter de lavest liggen- 
de niveauer, er Kvaløens bergmasse forøvrigt helt bygget af 
gneis-granit og glimmergneis 1 veksel med hornblendegneis, stri- 
bet amfibolit og dioritisk sten. Hvad enten bergarten her 
træder frem som laget gneis-granit eller som skiktet gneis, 
så vil der på ganske få undtagelser nær overalt råde på det 
nærmeste ganske ensartede stratificationsforholde. Lagstil- 
lingen viser nemlig helt gjennemgående en strøgretning af 
omkring n. 20° v. med stejlt ofte indtil vertikalt fald. Langs 
efter det sydvestlige hjørne mod Malangen er lagenes indsky- 
den oftest vestlig. Da lagstillingen på den vestre side af 
Malangen langs efter Senjen-ø viser en hermed på det nær- 
meste konform strøgretning men derimod stejl østlig faldvin- 
kel, så vil det sees at Malangen her skjær sig ind som en 
bred muldeformig indsænkning mellem synklinalt stillede lag- 
rækker. 
Forøvrigt viser lagstillingen overalt på Kvaløen tem- 
melig regelmæssig en stejl østlig indskyden hyppig med til- 
nærmelse til vertikalplanet. Svingningslinjen for overgang 
