90 Karl Pettersen 
fra vestligt til østligt fald er at trække efter det ovennævnte 
Mjelleskar. Efter sens sydostlige del fra Mjelledal østover 
taber den ellers så regelmæssige stejle lagstilling sig. Efter 
dette landparti viser lagene et østligt afhæld på omkring 45° 
og skyder sig således her ind under den østenfor fremtræ- 
dende glimmerskiferafdeling. Afbøjninger fra den nysnævnte 
mere regelmæssige lagstilling kan dog hist og her også væ- 
re at påvise. 
Man skal nu her i et kort omrids søge bergbygnings- 
forholdene lidt nærmere belyst efter hvert af de forskjellige 
hovedled, hvori øen som ovennævnt orografisk kan lade sig 
inddele. 
Mjelledraget. 
Ved Buviken ud imod Malangen optræder en småkor- 
nig mørk granitisk afændring, — sammensat af smudsig gra 
feltspath mørk til sort magnesiaglimmer samt kvarts, — i 
veksel med lag af rødlig granitartet sten og tillige af en 
mørk amfibolit. Denne sidste kan snart optræde som en fin- 
stribet og idetmindste tilsyneladende skifrig bergart snart 
som en kornig ulaget sten og er sammensat af hvidlig felt- 
spath med hornblende. I sidste tilfælde vil den nærmest væ- 
re at betegne som en diorit. Alt dette træder her frem som 
et enkelt sammenhørende lagsystem med en lagstilling, der 
viser en strøgretning af n. 20" v. øg med stejlt vestligt fald. 
I landpartiet mellem Buviken nordover mod Storsletten ved 
indbøjning til Katfjorden træder amfiboliten mere tilbage, 
medens derimod en mere ulaget rødlig granit efterhånden 
blir mer og mer forherskende. Ved Bjørnedal — omtrent 
midtveis til Storsletten — er mere udpræget lagdeling at på- 
vise. Strøgretning fremdeles omkring n. 20° v. men her med 
60° østligt fald. Ved Bjørnedalens udmunding stikker der 
frem en over 100 m. lang houg, der er bygget af amfiboli- 
tisk bergart. Hougen spender sig med sin længdeakse frem 
