Den nord-norske fjeldbygning 93 
hovederne af de stejlt stillede lag efter lange strækninger 
frem i uafbrudt rækkefølge. Denne rent skiktede gneis- 
granitiske skifer kan forøvrigt også findes i veksling med lag 
af en mere granitisk præget struktur. Ned mod afhænget 
til Katfjordeidet synes den skiktede struktur mere at tabe 
sig og her således ga over til en noget renere granit. 
Hvorledes forholdene arte sig ned efter de stejle afhæng til 
Katfjordejdet, har der forøvrigt ikke været anledning til 
nærmere at undersøge. 
Mjelledraget bygges i henhold til den her leverede 
fremstilling af laget granit og skiktet granitartet gneis i 
hyppig veksel med partier dels af renere granitisk struktur 
og dels også af forskjellige amfibolitiske afændringer. Den 
renere granit — der forøvrigt oftest vil findes gjennemsat 
af parallellobende mer eller mindre udprægede afsondrings- 
flader (parallelstruktur) — kan træde frem under tvende 
petrografisk afvigende afændringsformer. Den ene danner 
en rødlig oftest mere grov eller storkornig afændring, 
temmelig fri for indblanding af den mørke magnesiaglimmer. 
Den anden afændring er af en mere smudsig grå farve, 
mere småkornig og grundmassen overordentlig rigt indflet- 
tet med skjæl og blade af magnesiaglimmer. Foruden at 
være nogenlunde jevnt fordelt om i grundmassen, samler 
den sig 1 regelen stærkest efter afløsnings- eller lagde- 
lingsfladerne. Disse betinges også nærmest af denne glim- 
merbladenes gruppering. Den skiktede gneis (granitisk gneis) 
er således her nærmest at opfatte som en særlig afændrings- 
form under den lagede gneis-granit, idet gneis-granitens 
parallelstruktur her gar over til en fuldstændig skiktning 
og de enkelte lag således indbyrdes er stærkere udskilt. 
De indbyrdes overgange mellem disse forskjellige af- 
ændringsformer og de forholde, hvorunder disse forøvrigt 
træder frem inden fjeldbygningen, synes på det bestemteste 
