04 Karl Pettersen 
at skulle vidne for at alt dette danner led under et samme 
geologisk samhørende hele. 
Lagstillingen viser en temmelig regelmæssig strøgret- 
ning af n. 20° v. med ottest stejlt til vertikalt fald. Efter 
en linje, der fører fremi syd-nordlig retning efter Mjelleska- 
ret, gjør lagstillingen svingning i faldretning fra vest mod 
grænselinjens vestside til øst mod dens østside. Den stejle 
lagstilling peger hen på at fjeldgrunden her må have været 
underkastet starke forrykkelser. At slutte fra enkelte 
gjorte aflæsninger kan der være adskillig sandsynlighed for 
at den i det hele her så stærkt rådende stejle lagstilling 
kan skjule forskjellige svingninger eller foldninger. 
Den amfibolitiske bergart, som her så hyppigen træder 
frem, danner navnlig efter fjeldpartiets vestlige del østover 
til omkring Mjelle oftest en ejendommelig præget laget 
finstribet amfibolitisk eller dioritisk skifer med vekslende 
sorte og hvide båndstriber. Den hvidlige feltspath og horn- 
blenden findes nemlig ofte samlet indbyrdes mere udskilt 
i tynde parallelløbende striber, der således svare til skifer- 
fladerne og falder sammen med lagstillingen inden den 
gneis-granitiske afdeling. På andre steder kan amfiboliten 
derimod også træde frem som renere diorit med ensartet 
kornig struktur og ulaget. At den skifrige finstribede 
amfibolit på den ene side og den ulagede diorit på den 
anden petrografisk alene danner afændringer under én og 
samme hovedform, kan der vistnok være grnnd til at forud- 
sætte. Den stribede amfibolit optræder imidlertid i veksel 
med den lagede gneis-granit på sådan måde, at den utvivl- 
somt må være at indordne under den gneis-granitiske afde- 
ling og være afsat samtidig med og under ensartede forholde 
med denne. Anderledes kunde sagen i så henseende maske 
stille sig ligeovenfor den renere diorit. Skulde denne være 
af eruptiv oprindelse, så må imidlertid materialet til den 
stribede amfibolit være udgået fra dioriten og dennes frem- 
