Deu nord-norske fjeldbygning 95 
brud i så tilfælde enten være ældre end gneis-granitens 
dannelsestid eller også — hvad der måske kan være mest 
rimeligt — falde indenfor grændserne af denne. Yngre kan 
den i ethvert tilfælde ikke være. 
På det lave og korte Kalfjordejde, der skjær sig ind 
mellem Mjelledraget og det nordenfor liggende Finlandsdrag. 
rejser sig som førnævnt et lavt äsdrag, den såkaldte Ejde- 
houg, op til en højde af omkring 350’ (110 m.) Under 
hougens sydlige fod stikker der frem gneisartede lagrækker, 
der må være at iidordne under den gneis-granitiske afdeling. 
De vise en omkring nord-sydlig strøgretning med stejlt 
østligt fald. Disse lagrækker gjennemsættes af en temmelig 
bred granitisk gang, der skjær sig frem lodret på gneis- 
lagenes strøgretning og løber ud i den bergmasse, der byg- 
ger Ejdehougen. Denne dannes af en lys granitisk sten, 
der er rig på plagioklas med tildels udpræget tvilling- 
stribning. Ejdehougens plagioklasforende granit optræder 
på enkelte steder lagdelt, på andre steder mere massiv og 
ulaget og 1 så tilfælde oftere som en smuk skriftgranit. 
At slutte fra den nys nævnte granitiske gangmasse kunde 
der måske være grund til at tilskrive Ejdehougens granit 
en eruptiv oprindelse og i sa tilfælde ma den altså være 
yngre end gneis-graniten. 
Finlands-draget. 
Til nærmere belysning af bergbygningsforholdene efter 
dragets sydlige afdeling mellem Kattjordejdet og Finlands- 
elven hidsættes profilrits fig. 14. 
a. lagrækker tilhørende den yngre kalkstensførende glim- 
merskifer. 
b. efter et længere dækket mellemrum over det brede 
underland træder en temmelig tæt smudsiggrå helleflint- 
artet sten frem langs efter de laveste afsatser af det 
