100 Karl Pettersen 
Ersfjorddraget. 
Efter de opimod 3000’ (941 m.) højt stigende fjeldpartier, der rej- 
ser sig op ved Kalfjordens inderste bund mellem Katfjordejdet 
og Ersfjord, er fjeldgrunden bygget af en granitartet sten 
med fremtrædende bænkedeling. Bænkene viser en strøgret- 
ning af n. 20° v. med stejlt mnordostligt fald. Bænkenes 
lagstilling falder således sammen med den, der råder efter 
Mjelledraget og Finlandsdraget. 
Mærkeligt nok fandtes her rullestensblokke af en ser- 
pentinartet sten ligesom også af granatførende glimmerskifer. 
Med de kloritiske og vegstensartede lag for øje, der — som 
førnævnt — på flere steder optræder midt inde i den gneis- 
granitiske afdeling efter Finlandsdraget, synes der i og for 
sig ikke at skulle være fuld grund til at afvise en forudsæt- 
ning om, at disse serpentinagtige blokkes oprindelige hjem- 
sted kunde være at søge mere i nærheden af det nuværende 
findested og indenfor greis-granitens område. Denne forud- 
_seetning synes yderligere at kunne finde sin støtte deri, at 
disse blokke her er at påvise op til en højde over havfladen 
af 1500’ (470 m.). En blokketransport fra øst mod vest har 
vistnok her fundet sted gjennem tidligere afsnit af kvartær- 
tiden fra Balstjorden ud imod kysten. Da serpentin bryder 
frem i en knaus ved det indre af Balsfjorden og endvidere 
på det førnævnte Strømsejde på Kvaløen, så vilde der for- 
såvidt intet være til hinder for, at blokke af denne bergart 
herfra kan være ført til strøgene om Kalfjordbunden. Da 
den udgående flytteblokkestrøm eller drift — som på andre 
steder nærmere påvist*) — først har taget sin begyndelse i 
et tidsrum da havstanden lå omkring 130° (41 m) højere 
end nu og således ikke vil kunne have afsat flytblokke til 
større højde end denne, vil de ovennævnte blokke, der ligge 
*| Det nordlige Norge uuder den glaciale og postglaciale tid. 
Tromsø Mus. Aarsh. V. VIL 


