108 Karl Pettersen 
samme forhold gjentager sig nordefter langs o:ns østside op 
imod Langsund og videre frem efter dette. Mægtige i dag- 
fladerne ofte uregelmæssigt formede båndlag af den merke 
diorit sees efter storartede og vekslende forholde at stikke 
frem op efter de stejle og nøgne fjeldvægge. 
Ifald dioriten her skulde være af eruptiv oprindelse, så 
kunde der være nogen sandsynlighed for at materialet til 
den hvide oligoklasgneis delvis var udgaet fra dioriten. Da 
dioriten imidlertid her stikker frem som en række indbyrdes 
udskilte og i de forskjelligste niveauer liggende båndlag, måt- 
te den være fremgået gjennem en række af udbrud, der har 
fundet sted til forskjellige tider under oligoklas-gneisens dan- 
nelsestid. Skulgamtindens diorit er sammensat af feltspath, 
hornblende og kvarts.*) 
Efter Skulgamstindernes drag og videre nordover afbøj- 
es lagstillingen fra den efter Kvalsundet rådende strøgret- 
ning af n. 20 a 30° v. til mere nord-sydlig. 
Efter de nordlige dele af Ringvatso — efter de på beg- 
ge sider af Dåvfjord fremspringende halvøer — bygges fjeld- 
grunden af lagrækker af glimmergneis, hornblendegneis 1 hyp- 
pig veksel med laget gneis-granit, Lagenes strøgretning er 
her temmelig regelmæssig n—s. med stejlt østligt fald. Langs 
begge sider af Dåvfjord gjennemsættes gneis-graniten hyppig 
af dioritiske partier. 
Lavlandspartiet om Skogsfjordvand er bygget af lag- 
rækker af yngre skifere. Det danner efter al sandsynlighed 
et indsænkningsbækken. Forholdene i så henseende skal 
nærmere blive omhandlet i et følgende afsnit. 
Undenfor Kvalsundets udmunding stiger frem den lille 
Ris-ø, omgivet af en række af småøer og holmer. Risøen når 
en højde af omkring 320° (100 m.) Fjeldgrunden er bygget 
af gneisartede strata, der viser en temmelig regelmæssig 
*) Cfr. Lasaulx le Ce 
