140 Karl Pettersen 
nation af omkring 100’ (31 m.) fra Skagesund over til An- 
damfjord. Øens fjordmasse er herigjennem udsondret i tren- 
de store mere selvstændige fjeldpartier nemlig Skogsfjorddra- 
get sydligst, Bredviksdraget mellem Løgsfjordejdet og Andam_ 
ejdet og Storfjeldsdraget, der skyder sig frem fra Andamejd- 
ets nordlige eller nordostlige side. 
Skogsfjorddraget bygges af tildels stærkt gjennemskår- 
ne åsdrag. Bredvikdraget, der danner øens egentlige cen- 
tralparti, stiger sågodtsom overalt stejlt op fra strandbred- 
den og afsluttes opad i forskjellige tinder, hvoraf flere nå 
op til omkring 2000’ (631 m.) Storfjeldets drag er mere ens- 
formig bygget. Det når i Storfjeidet sit højeste punkt, der 
neppe overstiger 1500' (470 m.) 
Ved Finkirken bygges fjelderunden af grå gneisartede 
lag i veksling med rødlig mere granitartet sten. I denne 
sidstnævnte optræder hyppig i udsondringer af indtil 0,3 m. 
gjennemsnit ren kvarts, — tildels sparsomt indflettet med 
rødlig orthoklas. I den mere granitisk udprægede afænd- 
ring optræder kvartsen og orthoklasen indbyrdes udskilt i 
forholdsvis store partier. I nærheden af Finkirken rejser sig 
et par isolerede houger, bygget af en overordentlig stor- 
kornet kvartsrig granitartet sten. Stenen viser sig tildels ind- 
fældet med røde granater. 
Langs den søndre side af Løgsfjordejdet bygges fjeld- 
grunden af hårde kvartsrige gneisartede dannelser, der viser 
en strøgretning af n. 20° v. med stejlt østligt fald. 
Langs efter Løgsfjorden træder frem lagrækker af gneis- 
artet sten under en smuk regelmæssig veksling af mørke og 
lyse lag. Strøgretning n. 20" v. fald 60%. 
Også ved gården Engvik på den nordre side af Løgs- 
fjord ved dens udmunding under foden af Bredvikdraget byg- 
ges fjeldgrunden af lagrækker af gneisartet skiktet sten i 
vekslende båndfarver. Gmeisen findes efter et profil, der 
trækkes over den straks udenfor Engvik liggende Styrsholme 
