114 Karl Pettersen 
tier af en mørk antagelig dioritisk sten — i lighed med de 
føromhandlede forholde efter Skulgamtindernes fjelddrag på 
Ringvats-ø. 
Van-ø 
med i det hele temmelig jevne og lidet indskårne kystlinjer. 
Den eneste mere fjordlignende dannelse her er Skibsfjorden, 
der fra den østlige side skjær sig ind i sydlig retning. 
Denne går ved sin indre afslutning over i Skibsfjorddalen, 
der skjær sig ind i sydlig retning og her som et åbent 
dalføre går over i et 6 a 700' (188 a 220 m.) højtstigende 
fjeldskar, der mellem Vantindens og Vankistens høje fjeld- 
partier fører over til øens sydlige side. 
Fra bunden af Skibsfjorden fører Skibsfjordejdet over 
til Hamrene ved øens sydvestlige side, og længere nord det 
lave Vannerejde i østvestlig retning tvertover øen. 
Ved disse to ejder er øens fjeldmasse udskilt i trende 
helt fra hinanden udsondrede fjeldpartier nemlig: 
a. Vantindens og Vankistens tvillingdrag, — på begge 
sider af Skibsfjorddalen. Vantinden har en højde af 
3307’ (1037 m.), Vankisten er noget lavere. 
b. Kvalkjæftens fjeldparti mellem begge ejderne, danner 
et lavere mildt formet drag, der med sin bølgeformede 
højryg når en hejde af omkring 1500’ (475 m.) 
c. Thorvägsdraget nordenfor Vannerejdet. De hojeste 
toppe her nå antagelig omkring 1500' (475 m.) 
Vantindens og Vankistens fjeldparti er bygget af 
den efter disse strøg almindelig optrædende grå gneis i 
veksel med laget gneis-granit. Bergarten her ligner den, 
der bygger Nord-Kvalø med tilliggende øer, og er således 
i det hele mere gneis-granitisk præget end glimmer-gneisen 
langs efter Kvalsund. Også op efter Vantindens nøgne 
bergvægge sees uregelmæssigt formede partier af en mørk 
dioritisk sten at bryde frem. Ved sin mørke farvetone 
