Den nord-norske fjeldbygning 147 
Det vil heraf fremgå at dioriten, i tilfælde den skulde 
være eruptiv, også her må være brudt frem under selve 
gneisens dannelsesperiode. Dioriten danner her forøvrigt 
alene en petrografisk afændringsform under Bergshalvøens 
gabbro — forholde som nærmere skal blive omhandlet i et 
følgende afsnit, 
Langs efter den vestlige del af Stjernø antager den her 
optrædende gneis delvis en gneis-granitisk struktur. 
Glimmergneisen på Soreen, der her bygger større 
sammenhængende felter, veksler på sine steder med lag af 
gneis-granit, der dog i det hele kun optræder ganske under- 
ordnet. Ved udløbet af Dønnesfjord ved øens ytre mod 
havet vendende side rejser sig fjeldpartiet Stålet i stejle 
styrtninger. Dette er bygget af en hård gneis, der nærmest 
er at betegne som en gmeis-granit. Stenen er sammensat af 
hvidlig til rødlig orthoklas, kvarts og brun magnesiaglimmer. 
På sine steder kan bergarten antage et konglomeratartet 
præg. Også fjeldpartiet Oksen tvertovenfor Stålet på den 
anden side af fjorden ved sammes udmunding er antagelig 
bygget af en med Stälets eneis-granit ensartet sten. 
Stalets gneis-granit er i henhold til mikroskopisk analyse af 
Lasaulx sammensat af kvarts orthoklas, lidt plagioklas meget 
mikroklin og to slags glimmer og her indfældt med granat.*) 
Stålets gneisgranitiske parti danner som den sidste 
udløber mod nord for kyststrøgenes vidstrakte gneis-graniti- 
ske felt. Dette afløses nu af Finmarkens glimmergneis, der 
her indtager et ganske anseeligt område. Vest-Finmarkens 
glimmergneis er ligeledes at indordne under urfjeldet, men 
tilhører antagelig en afdeling, der er yngre end gneis-gra- 
niten. På forskjellige steder vil der dog være anledning til 
inden glimmergneisen her at påvise overgange til gneis- 
granitisk sten. Hvor nemlig orthoklasen, som i det hele 
*) A, v, Lasaulx c. 1, 
