122 Kar! Pettersen 
ringer gjensidig at gå over i hinanden, således endog at et 
og samme lag, der på et sted træder frem som en mørk glim- 
mergneis, 1 forlængelsen kan ved efterhånden at optage mer 
og mere feltspath ga over til en rødlig gneis og længere frem 
til renere gneis-granit med i brudet ren granitisk struktur. 
Gjennem sådanne overgangsformer vil altså yterledene 
— graniten og gneisen — her petrografisk være sammen- 
knyttede. 
Når man således nærmest fæster sig ved de petrogra- 
fiske forholde, vil den inden det gneis-granitiske felt optræden- 
de bergart som før nævnt snart være at betegne som ren granit 
snart som gneis-granit og granitisk gneis og snart som en 
glimmergneis. At disse forskjellige afændringer forøvrigt 
også må blive at indordne som led under en og samme 
geologiske bygningsgruppe, — af samtidig og væsentlig ens- 
artet oprindelse — vil som det synes på det bestemteste 
fremgå, når man ser hen til de hyppige konformt optrædende 
vekslinger mellem de ovennævnte afændringsformer, som her 
sågodtsom overalt vil være at påvise. Ikke alene vil den 
lagede gneis-granit, som forøvrigt selv hyppig kan optræde 
med udpræget skiktning, findes altid under konkordant 
lagstilling i veksling med rene gneisstrata tildels også med 
glimmerskifer. Men også glimmergneisen vil på samme 
måde, selv der, hvor den optræder i mere samlede afde- 
linger som på Kvålø og Ringvats-ø, findes i hyppig veksel 
med granitisk gneis og laget gneis-granit. Vekslingerne 
ere derunder i regelen så hyppige, at man altid under 
befaringen vil finde sig stedt i tvivl om, hvorvidt man be- 
finder sig inden et granitfelt eller et gneisfelt. Det vil 
således heller ikke — enkelte lokaliteter måske fraregnede 
— Jade sig gjøre indbyrdes at udsondre selv de mere skarpt 
udprægede afændringsformer således, at de særskilt lade sig 
kartlægge. Heller ikke vil det som det synes i det hele 
og store lade sig gjøre at opfatte den mellem gneis-granitens 
