124 Karl Pettersen 
ganske betydelig mægtighed og vid udbredelse i felt, — optræ- 
der lejeformig mellem gneis-granitiske lag vidner for afde- 
lingens sedimentære oprindelse. Det samme gjelder end- 
videre de tidligere omhandlede kvartsdannelser efter den 
gneis-granitiske afdeling på Langø, og desforuden på flere 
andre steder, der fra at være højst sparsomt spættet med 
enkelte korn af rødlig orthoklas efterhånden ved at optage 
dett: mineral i større og større mængde kan gå over 1 en 
petrografisk rent udpræget granit eller laget gneis-granit. 
Medens der således antages ikke at skulle kunne råde 
nogen tvivl med hensyn til den lagede gneis-granits sedimen- 
tære oprindelse, kunde sporgsmälet i sà henseende mäske stil- 
le sig mere tvivlsomt ligeovenfor de på de forskjellige steder 
her langs efter kyststrøgene optrædende afdelinger af idet- 
mindste tilsyneladende renere præget granitisk samt syeni- 
tisk bergart. Mellem de steder, hvor noget renere granitisk 
sten således findes at bryde frem, skal særlig nævnes: 
a. Moskenes-ø i strøget mellem Sørvågen og Bunesfjord, 
b. Vest-Vågø i strøget mellem Balstad og Ure, 
c. Øst-Vågø — langs den vestlige og nordvestlige side fra 
Vågekallen nordover, 
d. Grytø — nordenfor Hind-ø, 
e. Senjen-o — efter den sydvestlige del fra Senje-hesten 
nordover mod Tranøbotten, 
f. Kvalø — efter dens nordvestlige parti med Tromtinder- 
nes og Skamtindernes fjeldpartier. 
Foruden på disse steder, hvor den granitiske bergart 
— hvorvel også her ret ofte med et drag af gneis-granitisk 
struktur — optræder mere samlet og med en inden hver en- 
kelt afdeling delvis mere gjennemgående ensartet struktur, 
kan renere præget granit endvidere være at påvise pa en 
mangfoldighed af andre lokaliteter inden det gneis-granitiske 
felts område, men her dog i regelen under lokalt mere ind- 
sneyrede forholde. 
