Den nord-norske fjeldbygning 197 
a 
Tørnebohm tilføjer videre at denne bergart trods dens fattig- 
dom på glimmer dog også bør være at henregne til jern- 
gneisformationen. Primær epidot forekommer nemlig aldrig 
i graniter men derimod ofte i gneis og navnlig i jerngneisen. 
Fra den såkaldte kjelgranit, der danner et større sam- 
menhængende felt efter Saltens indlandsstrog og som jeg 
tidligere har henført som et afændringsled under kyststrøge- 
nes gneis-granit*), har Tørnebohm ligeledes undersøgt et par 
prøvestuffer — det ene hentet fra fjeldmassen om Ankil- 
vand, det andet fra strøget om Ejde-vand mellem Lerfjord 
og Nordfolden. Den første prøvestuffe fandtes dannet af 
temmelig grov kvarts, mikroklin, plagioklas, mørk blågrøn 
hornblende, dels lys dels brunlig titanit, ortit, granat og 
lidt apatit. Bergarten betegnes som grå flasrig gneis. Den 
anden prevestuffe fandtes sammensat af temmelig grov 
kvarts, mikroklin, plagioklas, mørk blågrøn hornblende, 
brunliggrøn biotit og som accessoriske bestanddele granat, 
primær flusspath og ortit. Bergarten betegnes som grå 
flasrig gneis. 
Som det heraf vil sees betegner Tørnebohm samtlige 
heromhandlede prøver — på én nær —, der er hentet 
fra sådanne lokaliteter, hvor bergarten tilsyneladende idet- 
mindste træder frem som renere udpræget granit, som gneis, 
og sammenstiller derunder flere af dem med den sakaldte 
jerngneis, der danner et stærkt fremtrædende led inden det 
svenske urfjeld. Den mikroskopiske undersøgelse viser at 
ligesom tilfældet er med den svenske jerngneis, optræder 
også her primær epidot og ortit. Tørnebohm påpeger end- 
videre at flere af de ovennævnte af ham wundersøgte berg- 
artprøver viser en slående lighed med Trondhjemsledens 
gneis eller gneis-granit, som han allerede tidligere har fundet 
sig foranlediget til at parallelisere med den svenske jern- 
*| Cfr. Vestfjorden og Salten 
