128 Karl Pettersen 
gneis. I Trondhjems-gneisen gjenfinder man således overalt 
ortit og ofte også samme ejendommelige mørke blågrønne 
hornblende, der optræder som bestanddel inden et par af 
de nævnte bergartprøver fra Salten. 
Men idet det således heraf vil fremgå at selv den 
renest prægede granitartede sten dog i virkeligheden er en 
gneisartet dannelse, vil dermed også den anden forudsætning 
falde, at den som en yngre eruptiv dannelse kan have gjen- 
nembrudt en ældre foreliggende gneis eller gneis-granit. Der 
er heller ikke gjort nogen aflæsning, der synes at skulle pege 
i den retning. Der er intet tegn til kontaktmetamorfoser, 
som upåtvivlelig her måtte have været at påvise, om grani- 
ten som eruptiv her skulde have brudt frem. Heller ikke 
har der været at påvise sådanne gangdannelser, der kunde 
tjene til støtte for en forudsætning om at et eller andet af 
de førnævnte granitiske partier skulde være at tilkjende en 
eruptiv oprindelse. 
Syenitartet bergart er at påvise på forskjellige steder 
langs efter Lofotøerne. Ved handelsstedet Stamsund på Vest- 
Vågø stikker frem en typisk udpræget syenit. Den er rigt 
indfældt med magnetit, der forøvrigt også 1 det hele optræder 
som en forholdsvis ret stærkt fremtrædende bestanddel inden 
gneis-graniten på Vest-Vågø ligesom også på Øst-Vågø. 
En med Stamsundets syenit i det væsentlige ensartet 
bergart træder ligeledes frem på Øst-Våga'i strøget om Ka- 
belvåg, — ved Brettesnes på øen Store-Molla samt ved Di- 
germulen på Hind-ø ved Raftsundets sydlige udmunding. 
Der har hidtil imidlertid ikke været anledning til nær- 
mere at få undersøgt det indbyrdes forhold mellem syeniten 
her på den ene side og gneis-graniten på den anden, således 
at man deraf skulde kunne drage sikrere slutninger om, hvor 
vidt syeniten med hensyn til oprindelse skal være at udskille 
fra gneis-graniten eller alene være at opstille som et petro- 
grafisk afændringsled under den gneis-granitiske afdeling. 
