Den nord-norske fjeldbygning 129 
Petrografisk danner syeniten en oftest grovkornig bergart 
med en temmelig gjennemgaende ensartet massiv præget struk- 
tur. I så henseende afviger den stærkt fra gneis-graniten 
med dens så stærkt varierende strukturforholde. Det skal 
på den anden side imidlertid bemærkes at graniten eller gneis- 
graniten på flere steder således navnlig efter Øst-Våg-øens 
sydostlige hjørne ved at optage hornblende som bestanddel 
kan gå over til en hornblende-granit og derunder videre til 
afændringer, der petrografisk kan nærme sig til syeniten. På 
forhånd lader en forudsætning om at de her omhandlede sye- 
nitiske bergarter alene danne petrografiske afændringer under 
gneis-graniten sig vistnok ikke med bestemthed afvise. Skul- 
de syeniten her imidlertid være af eruptiv oprindelse, må 
den efter al sandsynlighed være yngre end gneis-graniten. 
Det skal i så henseende ikke lades ud af betragtning at den 
mest typisk prægede syenit bryder frem langs efter Lofotø- 
ernes østlige side mod Vestfjordbækkenets vestrand. Dette 
kunde måske pege hen på at syeniten 1 sin oprindelse står 
i et bestemtere tilknytningsforhold til Vestfjordbækkenets 
dannelse, og at den kan være brudt frem under den selvsamme 
sænkningsperiode, hvorunder Vestfjordbækkenet er fremgaet.*) 
Ligesa tvivlsomt vil spergsmalet med hensyn til oprin- 
delse antagelig stille sig ligeovenfor den ejendommelige au- 
git-syenit (diallag-glimmer-syenit), der i så mægtige masser 
bryder frem efter Moskenes-øens centralpartier. Såvidt hid- 
til iagttaget danner også denne en ulaget bergart med en 
gjennemgående temmelig ensartet massiv struktur. Augit- 
syeniten synes her at skyde sig opover og udover den gneis- 
granitiske undergrund. Skulde forholdet i virkeligheden væ- 
re dette, måtte augit-syeniten antagelig være af eruptiv op- 
rindelse og i saa tilfælde altså yngre end gneis-graniten. 
Også her vil der imidlertid påkræves nærmere undersøgelser, 
*) Cfr, Vestfjorden og Salten 
