134 Karl Pettersen” 
Bækkenets undergrund af gneis er her i regelen overdækket 
med mægtige lagrækker af yngre sedimentære dannelser, mens 
mindre afdelinger af gneis med tilknytning af granit dog fin- 
des at stikke frem på forskjellige steder efter bækkenets dy- 
best indskårne partier. Disse afdelinger af gneis kunde i så 
tilfælde danne fremspringende partier af den gneis-granitiske 
underbund. 
Hvorvidt forholdet i virkeligheden er dette, derom skal 
man som nævnt fortiden ikke kunne udtale sig med mere be- 
stemthed. Dertil vil der endnu udkræves mere omfattende 
og sammenstillende undersøgelser såvel på norsk som på svensk 
side. Foreløbig tror man dog at burde holde på denne for- 
udsætning og den vil således blive søgt opretholdt i forelig- 
gende afhandling. 
Det skal bemærkes at Hummel paralleliserer den sven- 
ske jerngneis med den laurentiske gneis i Canadas azoiske 
formation. Ligesom den svenske jerngneis og den norske 
gneis-granit er også den laurentiske gneis i regelen rødlig og 
magnetitførende. 
I forbigående skal dog tilføjes at der, — forsåvidt der 
i virkeligheden skulde være nogen aldersforskjel mellem den 
norske gneis-granit og de til indlandsgraniten knyttede gneis- 
afdelinger — måske snarest kunde være grund til at torud- 
sætte at gmeis-graniten og gneisen på norsk side, der i det 
hele bærer et stærkere sedimentært grundpreg, dannede en 
afdeling yngre end gneisen på svensk side. 
Lagstillingen inden kystens gneis-granitiske afdeling er 
i regelen stejl, ofte vertikal. Stærke foldninger vil herun- 
der ofte være at påvise — tildels med tilknytning af lige- 
frem overkastning. Det er åbenbart at fjeldgrunden efter 
disse strøg har været udsat for indvirkning af stærke tryk- 
kræfter, hvorunder disse oprindelig horisontalt afsatte sedi- 
mentære lagrækker er blevne opstuede og derunder delvis 
også foldede og overkastede. 
