Den nord-norske fjeldbygning 135 
Den inden afdelingen rådende lagstilling kan variere 
mer eller mindre efter de forskjellige strøg. I det hele sy- 
nes dog lagenes strøgretning at skulle efter kyststrøgene stå 
i et temmelig bestemt afhengigheds- eller tilknytningsforhold 
til landpartiernes konturlinjer. Den findes således meget 
hyppig at gå ligeløbende med retningsløbet for de i orogra- 
fisk henseende mere bestemmende indskjæringer, dannede dels 
af sunde men navnlig af fjorde og ejder. Hvor fjeldpartier- 
ne herunder træde frem som drag med en mere bestemt trem- 
trædende længderetning, vil lagenes strøgretning oftest falde 
sammen med denne. Ffter Lofotøerne synes lagstillingen til- 
dels at bøje sig efter øernes kystlinjer, — et forhold som 
forøvrigt meget hyppig kan være at påvise også på andre 
steder her, uden dog at træde frem så udpræget som tilfæl- 
det tildels kan være efter Lofotøerne. Efter den vestlige del 
af Hind-s er lagenes strøgretning temmelig regelmæssig 
omkring nord-sydlig og falder også her sammen med 
den orografisk mest bestemmende indskjæringslinje nemlig 
Kvedfjord og dens fortsættelse den lange i nordsydlig ret- 
ning indskydende Gullesfjord. På begge sider af Malangen 
falder lagstillingen på det nærmeste sammen med fjordens 
retringsløb. Det samme afhængighedsforhold træder stærkt 
udpræget frem efter begge sider af Kvalsund, hvor den her 
rådende glimmergneis viser en regelmæssig strøgretning, der 
falder sammen med Kvalsundets og Skogsfjordvandets læng- 
deleb. End mærkeligere i sa henseende træder dette forhold 
frem efter dennordlige og vestlige side af den store Senjen-ø. 
Denne er indskåret ved en række af fjorde, der stråler ud 
som fra et fælles centralparti. Lagstillingens strøgretning 
bøjer sig her temmelig regelmæssig efter fjordenes længdeløb 
og svinger således her fra den nordlige del af øen sydefter 
fra nord-sydlig igjennem gradvise regelmæssige overgange til 
vest-østlig og videre til omkring sv.—no. 
Det skal forøvrigt bemærkes at forholdet ikke altid er 
