Den nord-norske fjeldbygning 137 
indlandsgraniten, der senere er bleven udfyldt med lagræk- 
ker af yngre sedimentære dannelser. Stærke indsænkninger 
har her senere fundet sted navnlig efter bækkenets vestlige 
strøg, og har fremkaldt de ovennævnte forrykkelser i lag- 
stillingen efter det gneis-granitiske felt 
I henhold til den her leverede fremstilling må altså det 
gneisgranitiske felt langs efter de norske kyststrøg i det 
væsentlige være af sedimentær oprindelse. Det samme 
gjelder antagelig også de af indlandsgraniten gjennembrudte 
gneisafdelinger på svensk side opimod grændsestrøgene 
mellem Norge og Sverige og endvidere de forskjellige min- 
dre gneisafdelinger, som hist og her — hvad senere nærmere 
skal blive påvist —, findes stikkende frem efter det brede 
bælte, der skjær sig frem mellem gneis-graniten og indlands- 
graniten. Hvorvel disse dannelser som nævnt samtlige må 
være at henføre til urfjeldet, vil det dog på den anden side 
være klart at materialet til disse her optrædende sedimen- 
tære gneisdannelser må være hentet fra end ældre dannel- 
ser — hvad enten nu disse har tilhørt klodens ældste 
fjeldgrund eller selv atter har været afledede. 
På grund af de her omhandlede dannelsers allerede i sig 
selv hoje alder vilde der dog vistnok snarest være grund 
til at holde på den første forudsætning og i så tilfælde må 
den ældre foreliggende berggrund, hvorfra disse norske og 
svenske gneisdannelser er udgået, antagelig have været 
bygget af en massiv granitartet sten tilhørende klodens 
ældste afkjølingsskorpe. At dette oprindelige granitartede 
felt må have indtaget et vidstrakt område vil være klart, 
om man alene fæster sig ved den store udbredelse, som de 
herfra afledede laurentiske gneisdannelser indtager efter 
den nordlige del af den skandinaviske halvø. 
Med hensyn til beliggenheden af de strøg, som disse 
ældste oprindelige bergdannelser kan have indtaget, så vilde 
