Den nord-norske fjeldbygning 139 
ningsbækken i den gneis-granitiske undergrund. Fra Vest- 
fjordens østlige side fortsætter gneis-graniten østover ligetil 
rigsgrændsen mellem Norge og Sverige. Her skyder den 
sig ind under yngre bedækninger, og vil efter al sandsyn- 
lighed således overdækket herfra brede sig videre østover 
ind på svensk side. Det gneisgranitiske felt vil her have 
en brede, der når op til en omkring en tredie del af halv- 
øens hele brede fra Lofotens ytre side over til den botniske 
bugt, — et forholdstal som yderligere vil erholde en måske 
forholdsvis endog ganske væsentlig tilvækst, når der tages 
hensyn til at det gneis-granitiske felt efter al rimelighed 
oprindelig må have strakt sig adskillig længere vestover. 
Det gneis-granitiske felt må altså her oprindelig have haft 
en forholdsvis så anseelig brede, at der som det synes kuns 
kan være liden rimelighed for, at indlandsgraniten på svensk 
side hertil skulde have kunnet afgive det nødvendige materi- 
ale. I strøgene nordenfor Lofoten stiller forholdet sig i 
så henseende vistnok noget anderledes, idet kystens gneis- 
granit her indtager en sammenlignelsesvis ringere brede. 
Ser man imidlertid hen til forholdene, således som de råde 
efter kyststrøgenes gneis granitiske felt, så er det åbenbart 
at gneis-graniten her danner et sammenhængende under 
ensartede forholde bygget felt. Den slutning, som således 
her ligeovenfor indlandsgraniten er gjort med hensyn til 
feltets sydlige del, må derfor, ifald den skulde findes beret- 
tiget, ligeledes blive at gjøre gjeldende for feltet gjennem 
dets hele længde. 
Det ante-laurentiske grundfjeld, der skulde have 
afgivet materialet til gneis-graniten efter de nord-norske 
kyststrøg, kan således i intet tilfælde have lagt indenfor 
den skandinaviske halves grænser. Heller ikke foreligger 
der nogetsomhelst, der skulde synes at pege i den retning 
at dette oprindelige grundfjeld kan have lagt østenfor den 
skandinaviske halvø. 
