140 Kar! Pettersen 
Det må således være at søge vestenfor de nuværende 
norske kyststrøg, og der er også forskjelige forholde at 
aflæse, der med mer eller mindre bestemthed synes at skulle 
pege 1 den retning. 
Der er således adskilligt, der taler for at det gneis- 
granitiske felt langs efter de norske kyststrøg ikke finder 
sin egentlige afslutning her, men at dette vil være at for- 
følge videre nordover. Krystalliniske bergarter optræde 
nemlig efter den nordvestlige og nordlige del af Spitsbergen 
ligesom også den sydlige og nordostlige del af dette øland 
indeslutter tilsvarende dannelser.*) Der antages ligeledes 
at skulle være grund til at forudsætte at sådanne temmelig 
udbredt træder frem efter øens indlandsstrøg. Bergarten 
betegnes af Nordenskiøld som gneis-granit. Renere granit 
er vistnok at påvise på mangfoldige punkter langs efter 
Spitsbergen, men den går her altid — ligesom tilfældet er 
efter det nordlige Norges kyststrøg — lidt efter lidt over i 
laget gneis. Renere granit synes her intetsteds at skulle 
træde frem 1 større samlede masser. Gneisen viser 1 rege- 
len en nord-sydlig strøgretning oftest med stejl til vertikal 
lagstilling, der forøvrigt på sine steder kan være iedsaget 
af stærke foldninger. Gneisen veksler her ofte med lag af 
kornig kalksten, — et forhold som er fremmed for den 
nord-norske gneis-granit. Såvidt det kan sees af Norden- 
skields beskrivelse afviger den spitsbergske gneis petrogra- 
fisk vistnok fra gneis-graniten på norsk side men forskjellen 
er dog antagelig ikke større, end at der fra den side intet 
væsentligt synes at skulle være til hinder for at parallelli- 
sere disse afændringsformer som led under et sammenhørende 
hele. Som før nævnt danner heller ikke den norske gneis- 
granit et i petrografisk henseende mere ensartet hele. Tvert- 
*] Cfr. A. E Nordenskiøld. Sketch of the Geologi af Spitsbergen, 
Stockholm 1567, 

