Den nord-norske fjeldbygning 147 
. 
nedenfor Hartvigvandet. Bergarten er at betegne som en 
hård kvartsrig glimmergneis med brunlig biotitistore blade, 
og er i det hele temmelig fattig på feltspath. Denne sidste 
bestanddel kan dog træde frem i rigere mål efter forskjellige 
5 oO J 5 
hist og her i glimmergneisen fremstikkende mere granitisk 
pregede partier. Gneisen er her forøvrigt rigelig indfældt 
med røde næsten gjennemsigtige granater. 
Fra Medby fortsætter gneisafdelingen langs efter den 
østlige side af Harjangen udimod Rombakken og bygger her 
5 aus 5 VYSS 
de lavere op imod 7 a 800' (220 a 250 m. hojtstigende 
o 
asdrag. 
Da gneisafdelingen længere op efter Hartvigdal under 
oO oO Oo le) 
afvigende lagstilling overdækkes af yngre til Balsfjordgrup- 
oO kan) oO V Oo J oO P 
pen hørende skiferafdelinger, da gneisen selv optræder i 
stejl til vertikal lagstilling og den endvidere hist og her 
fe) =) oO oO 
kan antage en gneis-granitisk struktur, — vil den antagelig 
være at indordne under urfjeldet. 
b. Øvre Salangdalens granit og gneis. 
Den øvre del af Salangsdal skjær sig fra den lave 
åsryg, Kobryg, der her skiller mellem Salangsdal og Bardo, 
frem i lige sydlig retning mellem høje fjeldpartier og afslut- 
tes som førnævnt som en udpræget botndal under foden at 
Storklætten. Den inderste del af dalen danner en vid flade, 
der udad (mod nord) på en vis made er lukket ved lave 
rygge, som spænder sig frem tvertover dalen. Tidligere har 
denne flade, der ligger i en højde af omkring 600’ (188 m.) 
over havfladen, antagelig dannet en større ferskvandssjø. 
Efter denne flade fra Storklætten nordover til garden Hak- 
stad bryder der frem et større sammenhængende granitfelt. 
Bergarten viser her altid en mere hvidlig grundfarve, felt- 
spathen er hvid og dannes af forherskende plagioklas tildels 
med fin tvillingstribning måske ved siden af noget orthoklas. 
Glimmer mangler ofte ganske. Derimod er den hvide grund- 
