150 Karl Pettersen 
dækkes af lagrækker tilhørende Balsfjordgruppen, vil den 
antagelig være at henføre til urfjeldet. 
d. Gneisafdeling efter den nedre del af 
Salangsdal. 
ineisafdelingen efter øvre Salangsdal, der under fore- 
gående afsnit (c) er fulgt ned efter dalen til forbi gården 
Solli, træder igjen frem efter dalbundeni strøget om gårdene 
Brandmo og Kroken. Her træder bergarten frem som en 
renere gneis, men veksler dog herunder hyppig dels med en 
laget amfibolit dels med hvid laget gneis-granit — altid 
under konform lagstilling. Gneislagene viser en omkring 
nord-sydlig strogretning med stejlt vestligt fald. Gneisen 
med gneis-graniten skyder sig 1 nærheden af Kroken op 
efter de lavere niveauer af åsdraget Flåget, der stiger op 
fra dalens østlige side, men overlejes her af lagrækker af 
yngre til Balsfjordgruppen hørende skifere. Cfr. fig. 19. 
Efter hvad hidtil er iagttaget afsætter graniten intetsteds 
ramificationer ind efter den yngre skiferafdeling. 
Fra Kroken ned efter Salangsdalen træder bergarten 
frem mere forherskende som en laget hvidlig gneis-granit — 
dog også her ofte i veksel med renere gneislag. Bergbyg- 
ningsforholdene fortsætter således her på samme måde ned 
indtil garden Lerbakmo. Den hvide granit stikker her 
hyppig frem efter dalbunden og bygger ligeledes de hyppige 
bakkedrag og houger, der her skyder sig op fra denne. 
Bergartens feltspath er af en hvidlig grundfarve. Stenen 
er i regelen temmelig rig på storbladig biotit. Den ryr let 
sammen. Hvor stenen optræder bestemtere laget viser den 
en omkring nord-sydlig strøgretning med 45° vestligt 
fald. Gneis-graniten indeslutter hyppig bånd af indtil 5 a 
6 ctm. tykkelse af en renere glimmerfattig granit. Disse 
bånd stryger ligeløbende med gneis-granitens lagdeling. 
