168 Karl Pettersen 
glimmergneis, dels af større og mindre afdelinger af eruptiv 
granit, hvortil endvidere kommer en mere særlig udpræget 
afdeling nemlig Tromsøsundets syenit-gneis. Disse afdeling- 
er træder — på enkelte undtagelser nær — frem efter 
de lavest liggende niveauer inden de dybere indskårne 
dalfører. 
Disse forskjellige gneis-afdelinger ligger således udskilte 
fra kyststrøgens gneis og gneis-granit, at der herfra ikke 
lader sig gjøre at drage bestemtere slutninger om disse 
afdelingers gjensidige aldersforhold. Det skal dog i så hen- 
seende bemærkes, at de petrografisk bærer et præg, der 
tildels kan falde sammen med det, der råder inden kyst- 
strøgenes gneis-afdelinger, samtidig som der her — om end 
i det hele efter en langt svagere målestok — er at påvise 
lignende overgange til granitartede afændringer. Hertil 
kommer endvidere at stratificationsforholdene her i det hele 
og store er samstemmende med dem, der er rådende efter 
kyststrøgene. Som der er lagstillingen også her i regelen 
stejl til vertikal. Der er således al rimelighed for at de 
oprindelig sedimentært afsatte gneisstrata her har været 
underkastet indvirkningen af lignende og samtidig virkende 
kræfter som de, der efter så stor målestok har virket for- 
rykkende på den oprindelige lagstilling efter kyststrøgene. 
Fæster man sig nærmest ved disse forholde, skulde dette 
synes at kunne pege hen på at disse forskjellige spredte 
afdelinger kan ligge ind under det samme gneisfelt, som 
langs efter kyststrøgene har stuet sig op til et langt hejt- 
stigende fjelddrag. 
På den anden side skal imidlertid fremholdes at disse 
afdelinger, — når Rødbergs-graniten fraregnes — i petro- 
grafisk henseende dog også kan afvige temmelig væsentlig 
fra gneis-graniten. Pa forhånd vil man derfor også snarest 
finde sig foranlediget til at holde idetmindste flerheden 
af disse afdelinger udfra kystens gneis-granit som ligeoven- 
