188 M. Foslie. 
Der er saaledes i visse henseender en betydelig ulighed 
mellem de mest extreme former af Rhiz. riparium, saa stor 
endog, at om man ej havde en mængde overgange liggende 
foran sig, skulde man sikkert ville anse dem for skilte arter 
eller ialfald som benævnte former af en og samme art, og 
muligens dette ved fortsatte undersøgelser virkelig vil vise 
sig at være tilfældet. De ovenfor nævnte er de i det nord- 
lige Norge forekommende mest udprægede former af arten. 
Som en Rhiz. riparium nærstaaende art anser jeg Rhiz. 
pachydermum Kjellm. Mellem begge disse staar den form, 
som jeg ovenfor har benævnt f. norvegica og troet at burde 
henføre til Rhiz pachydermum, med hvilken art den har de 
fleste karakterer tilfælles. Den udmerker sig ved, at en 
hovedtraad er tydelig udskillelig ialfald i løvets nedre del, 
at hovedtraaden eller den sympodiale forgrenings hovedakse 
altid er tykkere end biakserne, ligesom den er langt mere 
grenet end nogen ialfald boreal eller arktisk form af Rhiz. 
riparium, heri nærmest overensstemmende med Rhiz pachy- 
dermum f. typica, men dog ej fuldt saa grenet. Hovedaksens 
celler er 20—30 p. tykke med længden lige eller indtil dob- 
belt saa lang som tykkelsen. Biakserne er 18—25 p tykke 
og deres celler af forholdsvis samme længde som hos hoved- 
aksen. Sjelden forekommer en og anden gren af høiere 
orden. Grenene udgaar i regelen under en ret eller næsten 
ret vinkel. Rhizoidgrenene er faatallige, men stemmer gjen- 
nemgaaende overens med samme hos Rhiz pachydermum f. 
typica (cfr. Kjellm. 1. ce. t. 1, fig. 26). I henseende til 
cellernes og cellevæggenes tykkelse synes derimod formen 
at skille sig betydelig saavel fra f. typica som f. tenuis 
Kjellm. (Ishafsfl. p. 381) og stemmer heri overens med den 
almindelige arktiske form af Rhiz. riparium. Men forskjel- 
len i denne henseende synes ogsaa at være temmelig bety- 
delig mellem de to nævnte former (cfr. Kjellm. 1. e.), og 
man finder en forholdsvis næsten lige saa stor forskjel mel- 
