XI 



häruti lössen i Hufwudet, som däri kräla utan att bry sig om annat än 

 födan». 



Om den vetenskapliga betydelsen af Linnés mineralogiska och petro- 

 grafiska verksamhet kan skilda meningar råda. 



Säkert är att han äfven på denna gren af forskningen utöfvat ett 

 kraftigt uppryckande inflytande. Folk kom genom honom i arbetstagen, 

 kanske äfven därför att de eggades till motsägelse. Den förut ganska 

 oordnade och föraktade naturkunskapen blef äfven hvad stenriket beträffar 

 af Linné så att säga gjord hoffähig, hvilket naturligtvis ökade dess sprid- 

 ning och anseende. 



Något i Pluto svecicus karakteristiskt äro de flerstädes förekom- 

 mande superlativa uttrycken, som icke uteslutande kunna skrifvas på ro- 

 marspråkets konto. Vi läsa t. ex. »Ambra est omnium lapidum suaveo- 

 lentissimus», »praetiosissimus» ; »Zingraupe est minerarum ponderosissimum, 

 stannum vero metallorum levissimum». Förmodligen voro dessa och lik- 

 nande uttryck på denna tid befogade, men de leda tanken till ett helt 

 annat språk än latinet. Ett uttryck som »the biggest in the worlcl» säger 

 oss hvar den nutida motsvarigheten är att söka. Det är hos Linné något 

 af äkta och bästa american pioneer spirit: energi och genialitet ställda 

 inför väldiga obrutna marker. I mera rätliniga koordinater än dem hos 

 Eegnum lapideum kunde icke Staternas gränser ha stakats eller New Yorks 

 stadsplan utlagts. Det äkta amerikanska sträfvandet efter lättillgänglig- 

 ordning och öfverskådlighet, ej sällan på grundlighetens bekostnad, åter- 

 finna vi; uppräkningen af stenprofverna i Pluto sv. har nästan karak- 

 tären af bokföring, och vi bli knappast förvånade öfver att finna den 

 länga raden bergartspfof å sidan 43 börja med ordet transport. 



Denna amerikanska läggning synes mig nästan slående framträda, 

 om man kastar en blick på »Linnaei lycka, fortienster och ryktbarhet» 

 i EgenJiändiga anteckningar (s. 90). Vi läsa t. ex. följande uttalanden : 

 Ingen före honom har 



gjort flera observationer i naturkunnigheten; 



skrifwit flera wärk, rättare, ordentligare, af egen experience; 



rangerat alla Naturens producta i sådan redlighet; 



corresponderat så widlöftigt öfver hela werlden; 



blifwit mera namnkunnig öfver hela werlden; 



besådt någon Academisk trädgård med så många slags frön; 



samlat sig så stort herbarium o. s. v. 

 Af hela sammanhanget framgår att dessa och andra liknande påstå- 

 enden som man kunde utvälja, visserligen visa att Cael von Linné insåg 

 sin betydelse, men att de dock hufvudsakligen andas en sådan oförställd 

 glädje och tacksamhet öfver undfången lycka, som är långt skilld från 



