den senare kallades) erhålles. Slutligen i 12:te uppl. får den återvända 

 till sin plats bland de öfriga granitbergarterna under saxum, som dock 

 här förflyttats från fossilia till första klassen, petrae. Till allt detta själf- 

 frätstenens kringirrande, — Beomell associerar den t. o. m. med nit rum. 

 salpeter, — måste väsentligen ha bidragit, att man i Finland funnit att 

 genom sjudning af rapakivin kunde framställas flera salter, till hvilkas 

 säkra indentifierande den kemiska kunskapen icke räckte. (Jmfr Wallekius, 

 Mineralriket, Stockholm 1747, s. 166, äfven hos Daniel Tilas, K. V. 

 A. H. 1757.) 



Ett detaljeradt ingående på innehållet i Pluto svecicus. jämfördt med 

 Systema Naturae's olika upplagor, skulle naturligtvis erbjuda åtskilligt 

 af intresse, men här föra för långt. Jag vill i detta afseende hänvisa till 

 livad som framställts i Svedmarks flera gånger omnämnda arbete. 



Här tillåter jag mig i stället ytterligare framställa några intryck af 

 mera allmän natur, som trängt sig på mig under redigeringsarbetet. 



Ett drag som redan i Pluto svecicus starkt framträder, är Linnés 

 lifliga intresse för allt som kunde lända vårt land till ekonomisk fördel. 

 Härutinnan stod han ju för öfrigt långt ifrån ensam. Eedan på titel- 

 bladet antydes detta ekonomiska intresse, och valet af namnet Pluto synes 

 långtifrån sakna betydelse härutinnan. 



Hades, det underjordiska och hemlighetsfullas gud, var ju aldrig rik- 

 tigt populär i Greklands mytbildning, och när hans kult öfvergick till 

 Italien, sa var det ju mest Hades'. egenskap af att vara riXoursöc, den 

 rikedom bringande, som gjorde att det praktiskt anlagda romarfolket på 

 Marsfältet bygde Pluto ett underjordiskt altare. 



1 den här nedan följande Beskrifningen öfver Stenriket finna vi gång 

 på gång upprepade uttalanden öfver hvad rikedom underjorden kunde 

 bringa landet, med uppmaningar att söka därefter. »Stenkol finnas nog 

 i Sverige, allenast man sökte därefter (de skånska fyndigheterna voro 

 delvis kända, men otillräckliga). Eller följande (s. 3): »Ten-malm fattas 

 här i riket. Man har funnit stenar som hålla ten. och ingen tvifwel är 

 at ju fördolda tenberg finnas i Swerige. hwilka der de upptäcktes blefwo 

 riket till en outsäjelig förmohn.» 



Det är emellertid långt ifrån att denna förhoppningsfulla tro, som 

 nästan bort kunna försätta tennberg. på slumrande ekonomiska möjlig- 

 heter på något \i- fördunklade Linnés syn på stenrikets utforskande för 

 vetenskapens egen skull. Tvärtom klagar han inför sina åhörare (Beskrif- 

 ning öfver stenriket, s. 1) öfver den ringa utvecklingen af »Naturel-Hi- 

 storien. som ännu hos oss warit ganska litet upbrukad. Och likna \vi 



