Utgifvarens företal. 



I något öfver femtio år har Upsala Universitetsbibliotek ägt Linné- 

 manuskriptet Pluto svecicus. som efter växlande öden 1853 räddades från 

 förgängelse. 



Utgörande förstlingen af Linxés kännedom om stenriket, hvilken i 

 mera utbildadt skick är nedlagd i den långa raden upplagor af Systema 

 Xaturae, såsom Eegnum lapideum, kan Pluto svecicus efter denna 50- 

 åriga novistid göra anspråk på att få definitivt inträda som tjänare i den 

 internationella Linnéforskningens broderskap. 



En kort redogörelse för det viktigaste af Pluto svecicus lämnades i 

 samband med Linnéfesten 1878 af Dr. E. Svedmark i en uppsats om 

 Linné som mineralog. I anslutning till detta arbete skall här inlednings- 

 vis nämnas några ord angående tillkomsten af Pluto svecicus. 



Om ock Linné på äldre dagar icke kände någon större dragning till 

 stenriket. var dock hans intresse i ungdomen starkt inriktadt härpå. 

 Därom vittnar bl. a. inledningen till 12 uppl. af Systema Naturae III: 

 ;>lapides quos quondam in deliciis habui ...» Och om de senare upp- 

 lagorna af detta monumentalverk börja med djurriket och växtriket, så 

 börja däremot de första med stenriket. Denna utveckling från ungdoms- 

 kärlek — om också endast delad — till den oorganiska världen och till 

 hufvudverksaniket inom den organiska har vår Linné gemensam med 

 »Frankrikes störste son» : för den stora allmänheten står ju Pasteue som 

 stormannen inom organisk vetenskap, men hans ungdomsarbeten, äfven- 

 ledes af största betydelse, tillhöra den oorganiska. 



Redan i hemmet 1724 — 1727 sysselsatte sig Linné med att samla 

 stenar, jämte andra naturföremål. »Örterna inlade han i böcker. Insek- 

 terna lade han i ett litet skåp på nålar. En kista hade han stenar uti. 

 Mor var dock glad att han med flit använde tiden på dygd och ej hvad 

 lastbart var.» 1 



1 P. Wieselgeen, De la Gardisha Arkivet, 9 (1837), s. 204. — Här återrmuas 

 äfven brefven till Stobazus. 



