Utgifvarens inledning. 



I samband med utgifvandet af Linnés egenhändiga manuskript Pluto 

 svecicus; i hvilket ofta mycket summariska och ganska svårtydda anteck- 

 ningar förekomma, leddes jag att äfven rådfråga andra i Universitetets 

 ägo befintliga manuskript. Af stor nytta visade sig därvid handskrifts- 

 samlingens D. 1439 »Cael Linnaei Beskrifning öfver Stenriket. Hwars 

 ägare är Johan "Wallmaek», utgörande anteckningar från Linnés före- 

 läsningar (4°, marmoreradt pappband). 



Manuskriptet är nedskrifvet med ganska klar och lättläst gammal- 

 svensk stil, och är i de flesta fall klart och åskådligt affattadt. Därmed 

 är ju ingalunda säkert, att icke delvis trognare återspegling af Linnés 

 åsikter öfver Stenriket kunde vara att finna i någon af öfriga kända, 

 liknande föreläsningsanteckningar (jmfr andra delen af De M. Hulth's 

 under utgifning varande Linnébibliografi). 



Att de föreliggande, I, valts till publicering beror, utom på nyss nämnda 

 förhållande, därpå att de göra intrycket af mycket stor omedelbarhet, icke 

 förlorad genom senare bearbetning. Emellertid uppvisa de skilda manu- 

 skripten ganska ringa skiljaktigheter. Genom tillmötesgående från K. S. 

 Vetenskapsakademiens Bibliotek har jag satts i tillfälle att äfven begagna 

 dess tvänne anteckningsserier. Det förnämsta af dessa manuskript, » Före- 

 läsningar öfver Sten-Riket af Cael Liknaeus» (4°, blått pappband), här 

 betecknadt med II, är i formellt afseende öfverlägset I, men är t. ex. 

 betydligt mera kortfattad i afseende på den för Liimés naturuppfattning 

 karakteristiska inledningen. II är för öfrigt en afskrift, hvilket framgår 

 dels af den i II förekommande fortlöpande numreringen som måste hän- 

 föra sig till något tidigare original, dels däraf att en del för samman- 

 hanget nödvändiga ord förekomma inom klämmer (t. ex. »Dendrites [har] 

 träds figur»). 



Att däremot I ej kan vara afskrift torde framgå dels af de ej sällan 

 språkligt orätt återgifna" latinska karaktärerna, dels af de ofta något 

 otympliga meningarna, som knappast kunnat i så hög grad förekomma 

 vid en afskrift. 



Mellan I och II förekomma en mängd små, språklika afvikelser. Så 

 t. ex. heter det i I »Jag fant den på Öland»; i II åter: »Hr. Arch. Lin- 

 naeus fant det på Öland»; i I: »styrka nerverna», i II: »korroborera fib- 

 rerna»: i I: »massam sanguineam», i II: »blodmassan», i för öfrigt lika 



