år, rubbas de af solhetan. som om wåren upwärmar den södra sidan, dä 

 de likväl på den norra äro klädde med snö och js, Således bli de på 

 den södra sidan alt mer och mer löse. at de på slutet ramla omkul. 

 Deras reparation kostar då mer än upbygnaden (säg crede si ris). 



Så är det ock med en girig bonde, han förstår icke at han skadar 

 sin äng. då han slår henne tät til marken. Det är wist at så länge 

 gräset står på marken är det tätast vid roten, och der altid wåtachtigt. 

 När nu gräset i starka solhetan afslås, och höet strax bortföres, så 

 komma solstrålarne at utan hinder förbränna rötterna, och således ju 

 offtare ängen blir slagen, ju magrare blir hon. Deraf ser man altid 

 Herregårds ängarne bära mer gräs: ty torpare gifwa sig icke tid, at med 

 flädrar afplocka dunet. 



Så inbillar sig ock mången at höet bittidare, och medan gräset ännu 

 står i blomma skal bli för creaturen behageligare ; men han ser icke förut 

 hwad skada han med tiden kan hafwa deraf; då Plantas annuas ej får 

 mognas och sä sig. måste de pä slutet utrotas och då har han det aldra 

 simplesta gräset qvare. och blir ängen med mosse öfwerwäxt. 



Genom rön är funnit, at swin afhollas från rotande, om man skal- 

 at nerven som går Iran ögat ned til trynet. Om försök giordes torde en 

 senas afskärande på bakfötren kunna getrens hoppande förhindra, och 

 således mången wäxt för dem bevaras som nu skadas. 



Chagring kiöpes nu dyrt utifrån: det fas af et diur i vester hafvet. 

 som wåra fiskare fånga, men af försummelse kasta det bort. Det tienar 

 til handkanar på Hioitfangare. pärmar och fotraler. 



A t vatnct tar af och Jorden til. kan med mänga skiäl bevisas, 

 tv watnel siunker alt mer och mer. så at det är i manna-minne huru de 

 med stora fartyg kunnat segla i westerhafvret. der nu små båtar knapt 

 kunna ga fram. Man äer det klarligen på Gotland, at det torra ärligen 

 något tiltager, och watnet siunker neder, somligstäds mer än annorstädes, 

 -.1 at man wil tro at Hoburg och Forsburg varit de första som tittat ut 

 utur watnet. Häraf slutas at hela Sverige fordom stat mer under watnet. 

 Kär til många wedermälen finnas. Annars hade ock icke så mänga mussel- 

 skal kunnat finnas på de högste bergen. 



Uti Fallerö och Wåleberget finnes grant spor effter vågornas stor- 

 mande, och har watnet, medelst sit merkeliga afsiunkande sat skuror i 

 dem. sa at man någorlunda kan se huru fort det sjunkit, at praeterpropter 

 räkna det til 180 alnar på 6000 ar. Sålunda får man ej tilräkna det 

 syndaflodens watn. Ty sådana skuror kunna ej giöras i sådan hast. som 

 floden gek bort. Sa är också svart at tro det så många orter varit i 

 skapelsen, som nu: ty då hade ingen multiplieation skedt: ej heller är 

 troligt at skaparen giordt sa mänga individua af et Species. utan at de 



