21 



sedan tilhugges wid en spis i fähuset, lefwa mänuerne ej längre än 30, 

 högst 40 år. 



Om inan wil se effter orsaken der til, så liärrörer den endast af det 

 myckna stendambet, som de in i lungorna dra, hwilket der rutnar och 

 förorsakar lungsot, som förer dem alla ganska bittida i grafwen, at man 

 ej i hela den sochnen får se en gammal man, så framt han icke är sko- 

 makare eller skräddare. Ty huru wäl de under stenhuggningen ständigt 

 ha eld på spisen, så hinner dock icke alt clambet gå ut, utan måste de 

 (ka in det tinesta. Dä siukdommen börjar hos dem, draga och rycka de 

 på axlarna, bli bleka och förfalna uti ansiktet, då de andra bönderna 

 weta. at han icke har långt igen. 



Twart om wid Biurswiken på Gotland, dö mycket få af Lungsoten ; 

 hwilket kommer deraf, at de hugga sin sten ute på marken då han är 

 rå och wåt, hwaraf han ej så dambar, ej heller kan dambet i fria lufften 

 -a stanna omkring dem. Woro derföre wäl om de wid Orsa wille slå 

 watn på sina stenar, så skulle de af bugningen icke må illa. 



Pä Gottland giöra de ej qwarnstenar af sandsten utan af gråsten, 

 hwilket ock är långt bätre, effter de ej gifwa så mycket stenmiöl som 

 de andra lösare stenar, och dessutom kunna gå halfwa året utan at 

 hackas. Mölnare som för wissa orsaker häldre bruka sandstenar skämma 

 både sig. då de så offta ska [hacka] up stenen, och andra genom miölet 

 som blir upfyld med sand, hwaraf förorsakas colic och obstruction. För- 

 denskul bör man för alting akta sig för stenblandat miöl det wår maga 

 ej kan tola som giäs, hwilka ha kräfwor. 



Häraf kan man äfwen se, at det ej är rådligt bruka kiäringkur af 

 stött cristall för hall och sting, som är det fördömeligaste uptog som kan 

 wärkställas. Och borde sådant anses som förgift, ty som det ej kan 

 smältas i wår maga. kan det på intet sät komma ut igen utan bli qware, 

 hwaraf genereras mera grus, som förorsakar tumöres in vasis hepaticis, 

 til des det äntligen tager lifwet bort: därföre är ock sandsten skadelig 

 wid qwarnar. 



4. Sp. Ställstén står ganska wäl emot hetan, och brukas derföre wid 

 masungspipor. Han brakas äfwen nederst wid botn, der starkaste hetan 

 är. och malmen skal samla sig, men han doger ej mer än en gång effter 

 lian är en glassten: ty då han en gång warit så het som det är i mas- 

 ungnen och sedermera blir kall, glaceras han och spriker, då han ånyo 

 blir warm: derföre måste ny sten inläggas vid hwarje smältning. 



5. Sp. Wettjesten el. sandör, är den aldralösaste sand sten; är 

 något lösare än slipsten; det är besynnerligit at all lös sandsten ger' 

 äfwen eld, som ses då qwarnar gå i sko, och när man slipar en lie eller 

 annat utan watn. 



