78 



Genus 3:m. Humus. 



Constat ex vegetabili aut animali destructo. 



Swart mylla, har ej warit af begynnelsen, utan är helt och hållit 

 temporis Filia, och genereras dagligen genom förrutnade vegetabilier och 

 kroppar. K. V. H. 1739, p. 8, § 14. I Bohuslän stå klipporna först 

 de komma up ur watnet bara, sedan börjar en liten mossa växa på dem, 

 som en liten skorpa, hwaraf blir sedan en jord eller mylla. På denna 

 sedan hon fåt öka sig något litet genom mossan, kommer omsider något 

 frö dit, som wäxer up, förwisnar och ökar mylan allt mer och mer, tills 

 hon blir så mycken at tall eller trä kan der wäxa och så widare. Deraf 

 få vi både wall och skog på klippan. Se TT". G. Resan. 



Swartmyllan är födan för alla wäxter, och är djupare i dälder än 

 på böglänte orter, som kommer af regnet. Huru wäxterna häraf hafwa 

 sin föda, hafwer Habben wisat i sin tractat om rätta orsaken till jordens 

 fruktbarhet, nemligen ej af nitro, utan af en såpa den han får på detta 

 sättet: tag myllan uti ett glas, solvera det med watn, och sila detta med 

 et gråt papper, dä den såpa blir qwar som består af fina bruna partiklar, 

 och äro rätta Alimentet för wäxterna. och icke salpetret; ty den drager 

 snarare af jorden de finaste och fetaste partiklarna. Hon dras ut genom 

 solens heta. hwartill saltet som rägnet för med sig äfwen något hielper 

 myllan i sig sielf. Som bon är swart. drar hon til sig solstrålarne och 

 värmen, och som hon är porös kan hon ock draga mer watn till sig. 



At bränna och swedia på sätt som i Wästergyllen brukeligit är, kan 

 ej wara godt, ty derigenom dras sältan häfftigt ut. Åter drager denne 

 med sig den fetma som borde blifwa qwar till wäxternas näring. Då ler- 

 jord swedjes, och hälst om torka kommer på, kunde de qwarblefna rötter 

 sprida <iir ut. Är det sandjord, hielper det äfven att bortföra närings- 

 safften som blir af bränningen. Häraf skola vi lära döma om swedieland: 

 hwarken leran eller sanden brinner bort. men swartmyllan kan icke 

 hindra-- att brinna up och lemnar intet mer qwar än ett salt: hwilket 

 föder det första aret men magrar sän. Ingen må tro at af den förbrända 

 jorden eller askan blir någon sin någon swartmylla, utan en ganska ofrukt- 

 sam mark. där allenast Tal. ljung och mossa kunna växa. Derföre doger 

 det ej at bränna torf eller annat på åkren; alt sådant måste sjelfft rutna. 

 At giöra en sådan utmagrad mark tet igen, är intet bätre rad. än stänga 

 omkring den samma, och ej sia af gräset på •"> ä (i ar. ej heller beta 

 henne, sa skal man dereffter fa det bästa gräs nian wil önska sig genom 

 svartmyllans förökande af wäxterna. 



1. S/i. Humus stercorea, är en mylla som bestar af diurs excre- 

 menter, orsaken at vi giöda åkarn med henne är at bon håller en ganska 



