85 



ha wi denna, allenast wi söka effter honom, men utom lands är lian 

 ganska rar. 



2. Sp. Toplius lmmi lacustris ochraceoe ferrece. Siömalm, är af 

 samma art, är små [kornig] och nästan som hagel. Består af hopgytrad 

 dy med järnet. Holler sig wid hwassen, så at det icke är swårt at söka 

 effter honom. Fins öfweralt i Småland, der många bruk drifwas endast 

 med denne; hwilket alt har bräkt utlänningen i förundran. Alt järn häraf 

 är kalkbräkt, men godt til grytor och stycken. 



3. Sp. Tophus calcis cinereus, adnatus, aqvoz impurm. Kättelsten 

 kan ock föras hit. Fås på caffe-hus. Är hwit til fergen, blir då kittelen 

 står på elden offta hela året, skuras aldrig, utan spädes immer nytt watn 

 på så fort det andra kokas bort. Då fästa sig små partiklar wid botn, 

 som på slutet gå tilsamman til en sten, hwilken gärna håller något metallicum. 



Gemis 4:m. Saxum. 



Generatur in elemento terreo. 



Gråstenen hade jag fördt til lapides simplices, om det icke warit 

 emot regulus systematicus, effter de bestå af differanta partiklar, mast af 

 qwartz och Spat tillika, samt mica understundom. Här af ha wi wåra 

 masta berg. När de brytas måste noga tilses hwad de mast hålla, och 

 der af dömma hwar til de tiena. Ty hålla de mica äro de bäst til 

 spishällar och spricka icke. Hwar landsort, ja snart sagt, hwar sochn 

 har sin särskilta jordmon och bergart. T. E. J Ångermanland ser Jord- 

 mohn blodröd ut sedan det rägnat, emedan der är en röd Spat, med en 

 swart mica; Lapska hällen består af mica med små granater; Dalfiällen 

 af sandsten som är compact; J Mora Sochn i Wästerdalarne ock en röd 

 Spat. J Lima sochn är en sandsten blandat med Spat, hwilken ser ut 

 som han gingo i wågar, hwilket skönies på Lima kyrkogålf, som består 

 af en sådan sten. J Medelpad är en hwit qwarts och Spat, blandat med 

 en gulaktig mica. Alla grufwor hafwa sina egna berg och stenarter, och 

 det är orsaken at en bergsman altid wil weta bergsarten, på det han må 

 kunna weta om den är hård eller lös, ty malmen rättar sig altid effter 

 stenarne, han sitter uti, och är altså mer eller mindre lätsmält. A[ll]t 

 saxum som skifwar sig och är på alla sidor takt med en mica, är eldfast 

 och brukas wid mässingsgiuterier som fordra en stark heta. Deraf hafwa 

 de ock sina stälstenar i masugnar. 



1. Sp. Saxum qvartzoso-micaceum, impalpabile, granis, spatosis. 

 Kallas eljest porphyrius, fyrsten. Denna hafwa alla mineralogi fördt til 

 kalken, Marmor stenarna. Men jag har i Österdalarne wärkligen obser- 



