förslappar niurarna. och förorsakar meuniskan sten. Derföre inclinera 

 alla Sementarii til sten, ty qvies giöra fibrerna slappa; äfwen de som 

 ligga mycket. Hwarföre alla barn i Holland äro mast siuka af sten; 

 emedan de i de 3 a 4 första åren måste ständigt ligga. Hwar hälst et 

 acidum är, primis viis, der blir en slaphet; deraf blir en syra som för- 

 orsakar mieltsiuka, och aldrig slipper en bypocondriacus förr sin plåga 

 än han får podagre. Der som är mer syra der sätter sig mer Sedimen- 

 tum terrestre i urinen, T. E. i fråssan. 



Skal någon slippa stenen, måste han först bryta honom genom 

 ainara, hwilka rensa bloden, och styrka nerverna — äfwen som syran i 

 dricka och win förtas genom malört. På samma sät brytes syran i fros- 

 san i China som är betsk. At syran, hwaraf sedimentet sedan sker, går 

 in i massam sangvineam och altereras, det kan man grant skörda på en 

 knapp af metall, huru han ändras af swetten, den wi weta kommer af 

 bloden. När man äter vegetabilier, som sallater och färska saker, sätta 

 sig [ej] sediment. Men af salt mat och vegetabilia fermentata, som win 

 ock dricka, sättes sedimentet. Derföre få aldrig wattudrickare sten, följ- 

 aktligen ej heller bönder, så framt icke någon åder sprungit los genom 

 altför stark lyfftning. De som bafwa stark humble på sit dricka, undgå 

 likwäl denna sjukdom, medan humblan ständigt bryter syran. Alla djur 

 som äta kiökssalt få det uti urinen, förutan det at alt salt förorsakar 

 stinkande urin. och som skiörbiuggen af salt winner en högre grad, så är 

 det et klart, tekn til skiörbiugg, om saltet eller gruset i pottan är hårdt. 

 Alla diur som lefwa af färskt lriöt, ha ej sten, ej heller stinker urinen, 

 och den stinkande har altid sal alcali volatile, men den andra icke. Så- 

 som wi något hwar hafwer Salt Sediment uti wår urin, så böra wi aldrig 

 taga pottan i sängen, och liggande lemna vårt watn deri, ty då blir ofel- 

 bart gruset qwar. Spiritus victrioli bryter wäl stenen, men kan ej bru- 

 kas inwärtes, som han är altför stark och frätande, men emot tandsten 

 kan han brukas, dok med stor försiktighet. 



3. Sp. Gdlculus cancri naturalis. Kräfftsten, da han är naturel 

 bör han och föras hit; wäxer för än skalen släppas. Huru han wäxer 

 wet man ej. Dok mena somliga, at de ej äro annat än ägg som blifwit 

 siuka och hårdnat. 



4. Sp. ( 'alculus conchce s. margaritee. Huru perlor wäxa, har warit 

 stor twist bland de lärda; dok som man finner at de hålla sig på den 

 ena sidan af inuskelskalet, på hwilket är et borat hohl, så är man öfwer- 

 tygad at en mask borat sig in och lagt et ägg, som sedan hårdnat, då 

 den ena klara hinnan dragit sig öfwer den andra, til dess det blit en 

 pärla. 



5. Sp. Calculus urincB hnrforum s. lupis beeoarticus. Bezoar. 



