48 



var. balticus och fasciculatus. Af dessa är E. spalatinus synonym 

 med E. siliculosus och E. approximatiis S3oionym med E. confer- 

 voides eller äro de åtminstone former af dem. (Se härom De-Toni 

 Sylloge Alg. III, p. 550 och 553). Likaså är Elachista flaccida 

 (Dillw.), som Gobi uppgifver för Finska Viken, på grund af 

 citerandet af Lyngbyes Tent. Hydr. Dan. tab. 50 med säkerhet 

 E. fucicola (jfr De-Toni 1. c. p. 142). Gobis Sphacelaria radicans 

 (Dillw.) C. Ag. är vidare med all säkerhet Sph. racemosa, liksom 

 hans Ralfsia verrucosa är Areschougs ett år därefter beskrifna 

 Lithoderma fat i scens (jfr Areschoug, De Alg. nonnullis maris 

 Baltici et Bahusiensis). Fucus balticus, som Gobi upptar som en 

 egen art, är vidare en form af F. vesiculosus och Mesogloia 

 Zosterce är tydligen Eudesme virescens, hvilket framgår af att 

 Gobi citerar Lyngbyes Tent. Hydr. Dan. t. 66 (jfr De-Toni 1. c. 

 p. 404). Efter denna granskning skulle Gobis fucoidéer reduceras 

 till 15. Dessa äro: 



Fucus vesiculosus Fhloeospora tortilis 



Lithoderma fatisceits Sphacelaria racemosa 



C hörda filum Ectocarpus confervoides 



Leathesia difformis Ectocar^us siliculosus 



Eudesme virescens „ fasciculatus. 



Elachista fucicola Fylaiella Utoralis 



Elachista stel lar is (— Leptonema fasciculatu/m Relnke?) 

 Dictyosiphon foeniculaceus (= hippur vides?) 

 (robia baltica 



Denna lista tyder på stor öfverensstämmelse mellan Finska 

 Vikens fucoidéer och dem i det af mig undersökta området. 

 Smalandskusten synes således endast äga ett par arter mindre, 

 nämligen Leathesia, Elachista stellaris och Ectocarpus fascicidatus ; 

 å andra sidan har jag vid Gotland funnit några flera arter, men 

 de flesta af dessa äro små, lätt förbisedda epifyter, så att vid 

 denna, kanske mera skenbara öfvervikt får ej för stort afseende 

 fästas. Största intresset vid jämförelsen mellan dessa floror 



